ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6645/19 Справа № 178/1735/17 	  	Головуючий у першій інстанції: Цаберябий Б. М. Суддя-доповідач: Красвітна  Т. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 грудня 2019 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого –                        Красвітної Т.П., 
суддів:                                Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,
при секретарі                        Догоновій О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі  ОСОБА_1 на рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1  до ОСОБА_2 , треті особи на стороні відповідача: Приватне акціонерне товариство “Європейський страховий союз”, Моторне (транспортне) страхове бюро України, про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, – 

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 05 червня 2017 року о 07 год. 40 хв. на автодорозі Р-06 Ульянівка-Миколаїв, біля с.Костянтинівка Новоодеського району Миколаївської області відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів ВАЗ 2110, д/н НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить позивачу, та автомобіля “ЛАДА 219010” д/н НОМЕР_3 , під керуванням відповідача, в результаті якої вказані автомобілі отримали механічні ушкодження. Постановою Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2017 року відповідача визнано винним у скоєні вказаної ДТП. Відповідно до звіту про оцінку № 2879 автотоварознавчого дослідження від 12 вересня 2017 року, внаслідок пошкодження автомобіля ВАЗ 211001, д/н НОМЕР_1 , позивачу було завдано матеріальний збиток в сумі 58839,73 грн., у зв`язку з чим відповідачу направлялася претензія про добровільне (досудове) врегулювання питання відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Проте відповідачем добровільно не відшкодовано позивачу майнового збитку. Тому, позивач просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 58839,73 грн. матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та сплачений судовий збір.
Рішенням Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2019 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи на стороні відповідача: ПрАТ «Європейський страховий союз», Моторне (транспортне) страхове бюро України, про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
06 листопада 2019 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції Дніпровського апеляційного суду, ОСОБА_2 в порядку передбаченому положеннями ст.360 ЦПК України подав відзив, який мотивовано тим, що при ухваленні рішення судом першої інстанції було правильно застосовано норми матеріального права, а саме в даному страховому випадку зобов`язаною особою, внаслідок заподіяних ОСОБА_2 у результаті ДТП збитків, є ПрАТ «Європейський страховий союз».
Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується письмовими матеріалами справи.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного. 
Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 05 червня 2017 року о 07 год. 40 хв. на автодорозі Р-06 Ульянівка-Миколаїв біля с.Костянтинівка Новоодеського району Миколаївської області відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів ВАЗ 2110, д/н НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить позивачу (а.с.6 т.1), та автомобіля ЛАДА 219010, д/н НОМЕР_3 , під керуванням відповідача, в результаті якої вказані автомобілі отримали механічні ушкодження. 
Відповідно до полісу №9730888 обов”язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, строк дії якого з 08.06.2016 року по 07.06.2017 року включно, ПрАТ «Європейський страховий союз» застраховано відповідальність ОСОБА_2 ; транспортний засіб Лада 219010, д/н НОМЕР_3 ; ліміт відповідальності на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров”ю — 200000,0 грн, за шкоду, заподіяну майну — 100000,0 грн., франшиза — 2000,0 грн. (а.с. 60). 
06 червня 2017 року о 12 год. 45 хв. ПрАТ «Європейський страховий союз» було отримано повідомлення ОСОБА_1 про дорожньо-транспортну пригоду та заяву про виплату страхового відшкодування (а.с.193, 194 т.1).
Відомостей щодо результатів розгляду страховою компанією зазначеного вище звернення - позивачем суду не надано.
02 серпня 2017 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 звернувся до ПрАТ «Європейський страховий союз» з адвокатським запитом, з якого вбачається, що ОСОБА_1 надав страховику повідомлення про ДТП встановленого зразка, заяву про виплату страхового відшкодування, а також те, що автомобіль ВАЗ 2110 д.р.н. НОМЕР_1 було оглянуто оцінювачем ОСОБА_4 на замовлення страхової компанії. Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 просив ПрАТ «Європейський страховий союз» надати належним чином завірені копії документів на підставі яких визначено розмір матеріального збитку (вартість відновлювального ремонту ТЗ ВАЗ 2110 д.р.н. НОМЕР_1 з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу) (а.с.193 т.1).
Згідно листа МТСБУ від 09.08.2018 року за №2/178/175/18, до МТСБУ звернень позивача з приводу вказаної вище ДТП не надходило, відповідна страхова справи не заводилась. Також зазначено, що ПрАТ «Європейський страховий союз» втратило статус асоційованого члена МТСБУ 03.10.2017 року; ПрАТ «Європейський страховий союз» не припинило свою діяльність, не перебуває в стадії припинення, не визнано банкрутом та не перебуває в цій стадії (а.с. 163).
09 серпня 2017 року оцінювачем ОСОБА_5 , за результатами огляду КТЗ легкового автомобіля ВАЗ 21101, VIN НОМЕР_4 , державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_1 , складений Акт огляду транспортного засобу (а.с.19-20 т.1).
08 вересня 2017 року оцінювачем ОСОБА_5 проведено додатковий огляд зазначено вище автомобілю, за результатами якого складено Акт додаткового технічного огляду транспортного засобу (а.с.21 т.1).
Відповідно до висновку звіту про оцінку №2879 автотоварознавчого дослідження від 12 вересня 2017 року, матеріальний збиток завданий ОСОБА_1 - власнику КТЗ легкового автомобіля ВАЗ 21101, VIN НОМЕР_4 , державний реєстраційний номер НОМЕР_1 складає 58839,73 грн. (а.с.10-18 т.1). Вказаний висновок складено до відновлення транспортного засобу.
Постановою Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2017 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України; у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст.124 КпАП України провадження закрито в зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення (а.с.9 т.1).
20 листопада 2017 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 звернувся до відповідача з претензією про добровільне (досудове) врегулювання питання відшкодування матеріальної (майнової) шкоди завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди (а.с.58 т.1).
27 листопада 2017 року ОСОБА_2 було надано відповідь за результатами розгляду претензії представника позивача, в якій відповідач зазначив, що його цивільно-правова відповідальність перед третіми особами на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «Європейський страховий союз», що підтверджується Полісом №АЕ/9730888 від 07.06.2016 року строком дії до 07.06.2017 року (а.с.60 т.1). Відповідач в установлений законом строк повідомив страховика про подію ДТП. Згідно пункту 4 полісу страхова сума одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну становить 100000,00 грн. Тому, ОСОБА_1 має можливість отримати страхове відшкодування, без жодних судових або претензійних заходів, шляхом звернення до ПрАТ «Європейський страховий союз»; якщо одержане страхове відшкодування не покриє повну суму заподіяної шкоди позивачу, він може звернутись до відповідача для вирішення питання про компенсацію залишку суми (а.с.59 т.1).
Згідно витягу з Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ПрАТ «Європейський страховий союз» не припиняло свою діяльність та не перебуває в стадії припинення (а.с.97-103 т.1).
Відповідно до частин першої та другої статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
З огляду на зазначені положення статті 509 та з урахуванням приписів статей 11, 22, 599, 1166-1168 ЦК України факт завдання особі шкоди, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).
За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).
Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.
Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року №1961-IV “Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів” (далі - Закон №1961-IV).
У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.
Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).
Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені у статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист.
Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.
Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що власник автомобіля, який постраждав внаслідок ДТП може реалізувати своє право вимоги щодо відшкодування шкоди шляхом звернення з позовом лише до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Відповідний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 755/18006/15-ц.
Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши, що у даній справі позовні вимоги до  ПрАТ «Європейський страховий союз» не заявлені; враховуючи, що позивачем не надано суду доказів, що у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування позивачу, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, - колегія приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , що передчасно пред”явлені до заподіювача шкоди ОСОБА_2 .
Місцевим судом безпідставно не вирішено питання щодо залучення до участі у справі у якості співвідповідача ПрАТ «Європейський страховий союз»; однак, враховуючи відсутність у апеляційного суду процесуальних повноважень щодо залучення нових учасників справи, - дана обставина не є підставою для скасування оскаржуваного рішення місцевого суду, оскільки висновок суду першої інстанції про передчасність пред”явлення позову до ОСОБА_2 є правильним. Крім того, колегія наголошує, що позивач не позбавлений можливості, на захист своїх прав та законних інтересів, звернутись з відповідним позовом до ПрАТ «Європейський страховий союз».
На підтвердження позову позивачем надано звіт про оцінку №2879 автотоварознавчого дослідження від 12 вересня 2017 року, що проведений до відновлення транспортного засобу, згідно якого матеріальний збиток завданий ОСОБА_1 , у зв”язку з пошкодженням легкового автомобіля ВАЗ 21101, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , складає 58839,73 грн. (а.с.10-18 т.1). Згідно пояснень представника позивача у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, вказаний автомобіль відновлений позивачем у лютому 2018 року; викладене підтверджується протоколом та звукозаписом судового засідання суду апеляційної інстанції. Колегія наголошує, що ні місцевому суду, ні суду апеляційної інстанції позивачем не надано доказів на підтвердження розміру фактичних витрат на відновлювальний ремонт автомобіля ВАЗ 21101, VIN НОМЕР_4 , державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ; письмових доказів на підтвердження розміру витрат на оплату проведеного експертного дослідження суду також не надано; клопотань про витребування судом відповідних доказів представником позивача не заявлено, що підтверджується письмовими матеріалами справи, протоколом та звукозаписом судового засідання суду апеляційної інстанції. Враховуючи викладене, встановивши недоведеність розміру фактичних витрат позивача на ремонт автомобіля; враховуючи передчасність пред”явлення позову до заподіювача шкоди, - колегія дійшла висновку, що підстави для стягнення з відповідача на користь позивача франшизи у даній справі відсутні. 
Посилання апелянта на те, що районним судом не враховано, що заявлений позов узгоджувався із правовою позицією викладеною Верховним Судом України 20 січня 2016 року по справі 6-2808цс15, згідно якої право потерпілого на відшкодування шкоди її заповідачем є абсолютним і суд не в праві відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована, - не приймається до уваги, нова правова позиція касаційного суду, що наведена вище, викладена у постанові Верховного Суду у справі №755/18006/15-ц від 04.07.2018 року, відповідає нормам діючого законодавства. Підстави для відступлення від правової позиції, що викладена у постанові Верховного Суду у справі №755/18006/15-ц від 04.07.2018 року, - відсутні.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Таким чином, колегія приходить до висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду – без змін. 
Колегія суддів наголошує, що позивач не позбавлений можливості звернення до місцевого суду, на захист своїх прав та законних інтересів, з іншим позовом. 
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  – залишити без задоволення. 
Рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2019 року– залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду. 

Головуючий

Судді