П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  806/121/17 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Попова О.Г.  
Суддя-доповідач -  Франовська К.С.   
16 січня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Франовської К.С. 
суддів:  Кузьменко Л.В.  Совгири Д. І. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Попільнянської районної державної адміністрації Житомирської області,  Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
У листопаді 2019 року Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області звернулось в суд із  заявою про визнання виконавчого документа по справі № 806/121/17 таким, що не підлягає виконанню.Заява мотивована тим, що наказом від 22.12.2018 р. за № 6-5018/14-18-СГ "Про передачу земельної ділянки державної власності у комунальну" Головне управління Держгеокадастру Актом приймання-передачі передало земельні ділянки до відповідної ради. відтак, земельні ділянки, які знаходяться на території Попільнянського району на даний час є комунальною власністю.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2019 року у задоволенні заяви Головному управлінню Держгеокадастру у Житомирській області відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, заявник звернувся до суду з апеляційною скаргою та посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його  заяву.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на те, що суд першої інстанції не дав правильної правової оцінки факту передачі Головним управлінням Держгеокадастру  земель державної власності у комунальну відповідним радам і помилково вважав, що визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, порушить право особи на судовий захист.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Учасники справи  в судове засідання на виклик суду не з`явилися, хоча належним чином були повідомленні про місце та час розгляду справи, а тому колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу згідно з п.2 ч.1  ст. 311 КАС України в порядку письмового провадження.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість судового рішення, повноту встановлення обставин справи, застосування норм матеріального і процесуального права, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановив суд та підтверджено матеріалами справи, у січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області та Попільнянської районної державної адміністрації Житомирської області щодо вирішення питання про виділення в натурі (на місцевості) двох земельних часток (паїв) право на які виникло в ОСОБА_1 на підставі сертифікатів на земельну ділянку (пай) серії ЖТ 0156145, серії ЖТ №0156146 виданими 12.04.2000 Полільнянською районною державною адміністрацією Житомирської області та на підставі рішення Попільнянського районного суду від 16.11.2012;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області та Попільнянську районну державну адміністрацію Житомирської області вирішити питання про про виділення в натурі (на місцевості) двох земельних часток (паїв) право на які виникло в ОСОБА_1 на підставі сертифікатів на земельну ділянку (пай) серії ЖТ 0156145, серії ЖТ №0156146 виданими 12.04.2000 Полільнянською районною державною адміністрацією Житомирської області та на підставі рішення Попільнянського районного суду від 16.11.2012.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що рішенням Попільнянського районного суду від 16 листопада 2012 року за  ним визнано право власності на дві земельні частки (паї) по 6 га кожна на території Кривенської сільської ради для ведення особистого селянського господарства. Вказує, що позивач звертався до відповідачів з метою виготовлення проектів відведення земельних ділянок. Вказує, що бездіяльність щодо вирішення питання про надання земельної ділянки позивачу   вже була предметом розгляду в адміністративній справі за його позовом до Головного управління Держкомзему у Житомирській області. За результатами розгляду, постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2014 року заявлені ним позовні вимоги  задоволено, визнано неправомірними дії Головного управління Держкомзему у Житомирській області та зобов`язано вирішити питання щодо надання земельної ділянки ОСОБА_1 площею 6 га для ведення особистого селянського господарства на території Кривенської сільської ради відповідно по п. 8 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України. 
Позивач вказував, що з метою виконання рішень судів він звернувся до Кривенської сільської ради для зазначення номерів земельних ділянок згідно схем розподілу. Однак, вільних земельних ділянок реформованого КСП "Новий шлях" немає, є земельні ділянки державної власності. ОСОБА_1 05 жовтня 2016 року звернувся до Попільнянської районної державної адміністрації Житомирської області із заявою про прийняття рішення щодо виділення йому земельної ділянки в натурі разом з доданими сертифікатами, однак, за твердженнями позивача, відповідь за результатами розгляду вказаної заяви не отримав.

На думку позивача, Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області та Попільнянська районна державна адміністрація Житомирської області проявляють протиправну бездіяльність щодо розгляду його заяви та вирішення питання про виділення в натурі двох земельних часток (паїв) ОСОБА_1 , право на які виникло на підставі сертифікатів виданих 12.04.2000р. Попільнянською РДА, на земельні частки (пай) серії ЖТ №0156145 та серії ЖТ №0156146 і рішенням Попільнянського районного суду від 16.11.2012р.

За наслідками розгляду справи, постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 04.05.2017 р., яка набрала чинності відповідно до ухвали Житомирського апеляційного адміністративного суду від 08.08.2017 р. позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області щодо вирішення питання про виділення в натурі двох земельних часток (паїв) ОСОБА_1 , право на які виникло на підставі сертифікатів виданих 12.04.2000р. Попільнянською районною державною адміністрацією Житомирської області, на земельні частки (пай) серії ЖТ №0156145 та серії ЖТ №0156146 і рішенням Попільнянського районного суду від 16.11.2012р.

Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області вирішити питання про виділення в натурі двох земельних часток (паїв) ОСОБА_1 , право на які виникло на підставі сертифікатів виданих 12.04.2000р.опільнянською районною державною адміністрацією Житомирської області, на земельні частки (пай) серії ЖТ №0156146 та серії ЖТ №0156145 і рішенням Попільнянського районного суду від 16.11.2012р.     

У червні 2017 року судове рішення звернуто до виконання, у справі видано виконавчий лист.
Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень УДВс Головного територіального управління юстиції у  Житомирській області від 12 вересня 2019 року відкрито виконавче провадження (№54682565) щодо виконання виконавчого листа № 806/121/17.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 помер (т.1 а.с.210).

Свідоцтво про право на спадщину за законом видано у встановленому законом порядку 19 серпня 2019 року дружині померлого ОСОБА_1 - ОСОБА_2  (т.1 а.с.239).

Згідно виданого свідоцтва, спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з :
-права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності Колективного сільськогосподарського підприємства "Новий Шлях", що знаходиться у с.Криве Попільнянського району Житомирської області, в розмірі 6,00 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі ( на місцевості). Право померлого на зазначену частку підтверджується Сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ЖТ № 0156146, виданим Попільнянською районною державною адміністрацією Житомирської області 12 квітня 2000 року на підставі рішення Попільнянської райдержадміністрації від 20 травня 1997 року №148 зі змінами, внесеними Попільнянською районною державною адміністрацією Житомирської області 17 грудня 2012 року на підставі рішення Попільнянського районного суду від 16.11.2012 року;
-права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності Колективного сільськогосподарського підприємства "Новий Шлях", що знаходиться у с.Криве Попільнянського району Житомирської області, в розмірі 6,00 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі ( на місцевості). Право померлого на зазначену частку підтверджується Сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ЖТ № 0156145, виданим Попільнянською районною державною адміністрацією Житомирської області 12 квітня 2000 року на підставі рішення Попільнянської райдержадміністрації від 20 травня 1997 року №148 зі змінами, внесеними Попільнянською районною державною адміністрацією Житомирської області 17 грудня 2012 року на підставі рішення Попільнянського районного суду від 16.11.2012 року.
Отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом, ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про заміну сторони ( Стягувача) у виконавчому провадженні в порядку правонаступництва.

В процесі розгляду даного питання, Боржник у справі, Головне управління Держгеокадастру, звернулось із заявою про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, покликаючись на те, що  Кабінет Міністрів України на виконання Законів України "Про добровільне об`єднання територіальних громад" та " Про місцеве самоврядування в  Україні", розпорядженням №60-р від 31.01.2018 р. прийняв рішення про передачу земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність об`єднаних територіальних громад. Наказом від 22.12.2018 р. за № 6-5018/14-18-СГ "Про передачу земельної ділянки державної власності у комунальну" Головне управління Держгеокадастру Актом приймання-передачі передало земельні ділянки до відповідної ради. відтак, земельні ділянки, які знаходяться на території Попільнянського району на даний час є комунальною власністю.

Вирішуючи питання та відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

За змістом ч.1, ч.2 ст. 374 Кодексу адміністративного судочинства України  суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Тобто, визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, пов`язано з певними обставинами, які мали місце на момент його видачі (пред`явлення до виконання): помилковою видачею, зокрема, коли судове рішення не підлягало негайному виконанню і не набрало законної сили або пред`явлено до виконання після скасування судового рішення, на підставі якого було видано виконавчий лист; повним (частковим) погашенням боргу, щодо якого видано виконавчий лист, в добровільному порядку боржником чи за нього іншою особою або з інших причин, наприклад, списання боргу внаслідок прийняття відповідного нормативного акта.

Також, визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, може бути пов`язане не лише з тим, що виконавчий лист було видано помилково. Це може бути потрібним також у випадках, якщо стягувач подав виконавчий лист для примусового виконання після добровільного повного чи часткового виконання зобов`язань боржника за судовим рішенням або після припинення зобов`язань боржника з іншої підстави.

З матеріалів справи вбачається, що в даній справі Житомирським окружним адміністративним судом  18 серпня 2017 року у справі № 806/121/17 видано виконавчий лист про зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області вирішити питання про виділення в натурі двох земельних ділянок (паїв) ОСОБА_1 , право на які виникло на підставі сертифікатів, виданих 12.04.2000 р. Попільнянською районною державною адміністрацією Житомирської області, на земельні частки ( пай) серії ЖТ №0156146 та серії ЖТ №0156145 і рішення Попільнянського районного суду від 16.11.2012 року.

Згідно з частиною другою  статті 14 КАС України  судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади,    органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і    юридичними особами    та їх об`єднаннями на всій території України.

В силу ч. 1 ст. 373 КАС України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України (в редакції, чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали) суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Фактичне виконання рішення, ухвали, постанови суду є невід`ємною частиною судового процесу і свідчить про реальну спроможність державних органів забезпечити виконання рішення суду, як завершальну стадію судового процесу, на результат якої направлені очікування та сподівання особи, права якої порушено.

Судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов.

Отже, виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду та завершальною стадією судового провадження, а неможливість виконати рішення суду призведе до порушення прав сторони.

У пункті 74 рішення Європейського Суду з прав людини "Лелас проти Хорватії" Суд звертав увагу на те, що "держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків. Іншими словами, ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу".

У справі "Рисовський проти України" Європейський Суд з прав людини "... підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок … і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси…".

Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі «Ковач проти України» від 7 лютого 2008 року, п.59 рішення у справі «Мельниченко проти України» від 19 жовтня 2004 року, п.50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» від 13 січня 2011 року, п.54 рішення у справі «Швидка проти України» від 30 жовтня 2014 року тощо).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Аналізуючи наведне, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що зміни у чинному законодавстві в частині порядку оформлення права власності на земельну частку ( пай) не є підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, оскільки правовими наслідками прийняття такого рішення є неможливість виконання судового рішення взагалі, а відповідно це є загрозою порушення права власності.

Щодо питання компетентності заявника , як Боржника у виконавчому провадженні у даній справі, суд звертає увагу на таке.

Виконавче провадження є однією зі стадій судового провадження, яка його завершує. Ця стадія розпочинається з набранням судовим рішенням законної сили або за інших умов, установлених законом. Сторони судового провадження на стадії виконавчого провадження набувають відповідної процесуальної якості, користуються правами та несуть певні обов`язки, зумовлені статусом сторони. За законом на стадії виконавчого провадження можлива заміна сторони виконавчого провадження. Така заміна є прийнятною, зокрема, у правовідносинах, що допускають правонаступництво. При цьому законодавством установлено головну умову, за якої обов`язки боржника може бути перекладено на іншу особу, - це вибуття сторони виконавчого провадження.

За приписами статті 52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

З огляду на зміст наведеної норми процесуальне правонаступництво передбачено не лише у зв`язку зі смертю (оголошенням померлою) фізичної особи та реорганізацією суб`єкта господарювання, а й в інших передбачених законом випадках, у тому числі в разі заміни кредитора або боржника в зобов`язанні. Процесуальне правонаступництво в розумінні статті 52 КАС України допускається на будь-якій стадії судового процесу, включаючи стадію виконання судового рішення.

Публічне правонаступництво органів державної влади є окремим, особливим видом правонаступництва, під таким терміном розуміється перехід в установлених законом випадках прав та обов`язків одного суб`єкта права іншому. При цьому обов`язок по відновленню порушених прав особи покладається на орган, компетентний відновити такі права. Такий підхід про перехід обов`язку відновлення порушених прав до правонаступника відповідає принципу верховенства права, оскільки метою правосуддя є ефективне поновлення порушених прав, свобод і законних інтересів.

У спорах, які виникають з публічних правовідносин, де оскаржуються рішення (дії, бездіяльність) державного органу, пов`язані зі здійсненням функції від імені держави, стороною є сама держава в особі того чи іншого уповноваженого органу. Функції держави, які реалізовувались ліквідованим органом, не можуть бути припинені і підлягають передачі іншим державним органам, за виключенням того випадку, коли держава відмовляється від таких функцій взагалі.

При цьому, державні органи, хоча і є юридичними особами, але норми Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) про перетворення юридичних осіб не можуть бути підставою для вирішення питання про правонаступництво для органів державної влади, оскільки ЦК України передбачає перехід при правонаступництві об`єктів цивільних та майнових прав, а в адміністративному праві мова йде про перехід специфічних, владних прав. 

Отже, правонаступництво у сфері управлінської діяльності органів державної влади (публічне правонаступництво) передбачає повне або часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого або внаслідок припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 12 червня 2018 року у справі № 2а-23895/09/1270.
У такому разі також відбувається вибуття суб`єкта владних повноважень із публічних правовідносин.

Особливістю адміністративного (публічного) правонаступництва є те, що подія переходу прав та обов`язків, що відбувається із суб`єктами владних повноважень, сама собою повинна бути публічною та врегульованою нормами адміністративного права.

Отже, за наявності правових підстав, з якими Закон № 1404-VIII і стаття 379 КАС України пов`язують можливість здійснення заміни сторони виконавчого провадження, відповідно органом, який має забезпечити виконання судового рішення  є суб`єкт владних повноважень, до якого перейшли права і обов`язки Боржника.

Між тим, така заміна має відбуватись у відповідності до Закону України "Про виконавче провадження" та приписів Кодексу адміністративного судочинства.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області залишити без задоволення, а  ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2019 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі  16 січня 2020 року.

Головуючий	 	 	Франовська К.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Кузьменко Л.В.    Совгира Д. І.