ПОСТАНОВА
Іменем України
30 січня 2020 року 
м. Київ
справа № 345/882/17
адміністративне провадження № К/9901/33467/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
Судді-доповідача Саприкіної І. В.,
суддів Єзерова А. А., Чиркіна С. М.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Калуського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області на постанову Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області (у складі головуючого судді Юрчака Л. Б.) від 03 квітня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду (колегія у складі головуючого судді Багрія  В.  М., суддів Рибачука А. І., Старунського Д. М.) від 08 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Калуського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання дій протиправним та зобов`язання вчинити дії,
УСТАНОВИВ:
У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської  області з позовом до Калуського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області (далі - Калуське ОУ ПФУ), у якому просив:
- визнати протиправними дії Калуського ОУ ПФУ щодо відмови в здійсненні позивачу перерахунку та виплаті пенсії за віком у розмірі 80 % середньої заробітної плати шахтаря, але не менше як три розмірі прожиткового мінімуму, установленого для осіб, які втратили працездатність, відповідно до ст. 8 Закону України від 02 вересня 2008  року № 345-VI «Про підвищення престижності шахтарської праці» (далі - Закон № 345-VI), а також з 06 вересня 2016 року доплати за понаднормативний стаж, індексації, підвищення до пенсії та інші доплати згідно чинного законодавства;
- зобов`язати відповідача зробити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком в розмірі 80 % середньої заробітної плати шахтаря, але не менше як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність відповідно до статті 8 Закону № 345-VI, а також з 06 вересня 2016 року перерахунок та виплату доплати за понаднормативний стаж, індексації, підвищень до пенсії та інших доплат згідно чинного законодавства;
- скасувати розпорядження відповідача від 17 січня 2017 року № 107387 про перерахунок пенсії.
Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області постановою від 03 квітня 2017  року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 08 червня 2017 року, позов задовольнив частково. 
Визнав неправомірними дії Калуського ОУ ПФУ щодо відмови ОСОБА_2 у перерахунку та виплаті пенсії за віком відповідно до ст. 8 Закону № 345-VI у розмірі 80  % середньої заробітної плати шахтаря, але не менше як три розміри прожиткового мінімуму, установленого для осіб, які втратили працездатність, з належними доплатами за понаднормативний стаж, підвищення до пенсії та іншими доплатами до пенсії відповідно до чинного законодавства. 
Зобов`язав відповідача провести перерахунок та виплату ОСОБА_2 пенсії за віком відповідно до ст. 8 Закону № 345-VI у розмірі 80 % середньої заробітної плати шахтаря, але не менше як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, а також з 09 жовтня 2016 року перерахунок та виплату доплати за понаднормативний стаж, підвищення до пенсії та іншими доплатами до пенсії відповідно до чинного законодавства, починаючи.
Скасував розпорядження Калуського ОУ ПФУ від 17 січня 2017 року № 107387.
В частині задоволення решти позовних вимог відмовив. 
Не погодившись з такими судовими рішеннями першої та апеляційної інстанцій, у липні 2017 року Калуське ОУ ПФУ подало до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03 квітня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 08 червня 2017 року і ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні позову.
Обґрунтовуючи касаційну скаргу, відповідач зазначив, що оскаржувані судові рішення прийняті з порушенням вимог чинного законодавства України, оскільки суди попередніх інстанцій не в повному обсязі з`ясували обставини, які мають значення для правильного вирішення адміністративного спору, що призвело до невідповідності висновків судів обставинам справи. За позицією скаржника, у спірному розпорядженні від 17 січня 2017 року № 107387 зазначено правильний розмір пенсії позивача, зокрема, три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, до якого включені всі надбавки і доплати.
Вищий адміністративний суд України ухвалою від 04 липня 2017  року відкрив провадження у цій справі за вказаною касаційною скаргою.
15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147-VII), яким Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС  України) викладено в новій редакції. 
Відповідно до підп. 4 п. 1 розд. VII «Перехідні положення» КАС  України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. 
21 червня 2019 року до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду надійшло клопотання Головного управління Пенсійного Фонду України в Івано-Франківській області (далі - ГУ ПФУ Івано-Франківській області) про заміну відповідача в цій справі, відповідно до якого на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року № 628 «Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України» Калуське ОУ ПФУ реорганізовано шляхом приєднання до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області.
Згідно зі ст.52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.
Ураховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість зазначеного вище клопотання, у зв`язку з чим Калуське ОУ ПФУ підлягає заміні на правонаступника - ГУ ПФУ в Івано-Франківській області.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду ухвалою від 29 січня 2020 року призначив цю справу до розгляду в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення та виклику учасників справи колегією у складі трьох суддів з 30 січня 2020 року.
Дослідивши наведені в касаційній скарзі доводи та перевіривши матеріали справи, колегія суддів встановила таке.
Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 знаходиться на обліку ГУ ПФУ в Івано-Франківській області (правонаступника Калуського ОУ ПФУ) та отримує пенсію за віком на пільгових умовах по Списку № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 червня 2016 року № 461 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» (далі - Список № 1).
Судами попередніх інстанцій установлено, що стаж роботи позивача за Списком №  1 під землею на шахті імені 50 років Жовтня становить 21 рік 9 місяців. Загальний стаж, який відноситься до стажу роботи, що дає право на пенсійне забезпечення згідно із ст. 8 Закону № 345-VI, становить 30 років 8 місяців 18 днів, про що свідчать записи в трудовій книжці ОСОБА_1 
08 лютого 2017 року позивач звернувся до Калуського ОУ ПФУ із заявою про проведення перерахунку пенсії відповідно до ст. 8 Закону № 345-VI.
Калуське ОУ ПФУ листом від 23 лютого 2017 року № 39/В-15 повідомило ОСОБА_1 , що з 01 січня 2017 року йому проведено перерахунок пенсії відповідно до ст. 1 Закону № 345-VI, однак виплати доплат за понаднормативний стаж, індексацій та інших доплат не передбачено вказаним законом.
Зокрема, судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що на підставі розпорядження від 17 січня 2017 року № 107387 позивачу призначено пенсію в розмірі 3  807,00 грн, з яких 3  741,00 грн розмір пенсії за віком та 66,43 грн - доплата «Дітям війни». 
Вважаючи зазначене вище розпорядження відповідача, а також дії щодо відмови в проведенні перерахунку пенсії протиправними, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом за захистом порушених, на його думку, прав та інтересів.
Судові рішення, ухвалені за результатом розгляду цього позову, є предметом касаційного перегляду в даній справі.
Проаналізувавши наведені в касаційних скаргах доводи, перевіривши матеріали справи і заслухавши суддю-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов таких висновків.
Приймаючи оскаржувані рішення, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку, що законодавцем визначено мінімальний розмір пенсії шахтарям - три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Тобто, у вказаний розмір не можуть враховуватись будь-які надбавки чи доплати до пенсії. 
Колегія суддів вважає передчасними такі висновки судів попередніх інстанцій з огляду на таке.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.
За приписами ст. 46 Основного Закону України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до пільгової довідки від 10 вересня 1984 року № 212, виданої Калуським Виробничим об`єднанням «Хлорвініл» та довідки № 646, виданої Відкритим акціонерним товариством «Оріана», з 11 жовтня 1972 року по 01 серпня 1994 року позивач працював кріпильником на руднику імені 50 років Жовтня, пізніше кріпильником на руднику «Ново-Голинь» з повним робочим днем. 
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що трудовий стаж позивача, який можна віднести до стажу роботи, що дає право на пенсійне забезпечення згідно ст.  8 Закону № 345-VI, становить 30 років 8 місяців 18 днів. Вказаний стаж зазначений й в розпорядженні Калуського ОУ ПФУ від 17 січня 2017 року № 107387. 
При цьому, при здійсненні позивачу перерахунку пенсії та прийнятті спірного розпорядження, Калуське ОУ ПФУ зазначило, що позивач має право на отримання доплати за понаднормативний стаж у розмірі 660,91 грн і підвищення за ст. 42 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) у розмірі 45,04 грн та 57,94  грн.
Згідно зі ст. 1 Закону № 345-VI дія цього Закону поширюється на працівників, які видобувають вугілля, залізну руду, руди кольорових і рідкісних металів, марганцеві, уранові, магнієві (солі калієво-магнієві та солі магнієві) та озокеритні руди, працівників шахтобудівних підприємств, які зайняті на підземних роботах повний робочий день, та працівників державних воєнізованих аварійно-рятувальних служб (формувань) у вугільній промисловості - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та членів їх сімей.
Статтею 8 Закону № 345-VI визначено, що мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Для обчислення розміру пенсій за віком за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах до страхового стажу додатково зараховується по одному року.
Аналогічні положення закріплені в абз. 3 ч. 1 ст. 28 Закону України від 09 липня 2003  року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV), згідно з якою мінімальний розмір пенсії особам, на яких поширюється дія Закону № 345-VI, та працівникам, зайнятим повний робочий день під землею обслуговуванням зазначених осіб, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за Списком № 1, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 % середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.
Отже, державою встановлено додаткову соціальну гарантію отримання пенсійної виплати особам, на яких поширюється дія Закону № 345-VI, не нижче трьох прожиткових мінімумів, встановленого для осіб, які втратили працездатність.
При цьому, розмір пенсії розраховується за правилами, визначеними ст. 27 Закону №  1058-IV, і за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими й особливо важкими умовами праці за Списком № 1 до страхового стажу додатково зараховується по одному року, що передбачено ч. 3 ст.  24 Закону № 1058-IV.
Тобто розмір пенсії особам, на яких поширюється дія Закону № 345-VI, визначається з урахуванням їх стажу та заробітку. До одержаного розміру встановлюється доплата за понаднормовий стаж (по 1 % розміру пенсії, але не більш як 1 % мінімальної пенсії за віком за кожний повний рік страхового стажу: чоловікам - понад 35, а жінкам - понад 30 років, як це визначено абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону № 1058-IV).
З аналізу наведених вище законодавчих норм убачається, що якщо цей розмір пенсії в сукупності менший за мінімальний розмір, установлений для шахтарів у розмірі 80  % його заробітку, але не менш ніж три розміри прожиткового мінімуму, установленого для осіб, які втратили працездатність (абз. 3 ч. 1 ст. 28 Закону №  1058-IV), пенсія встановлюється в мінімальному розмірі.
Відповідно до ч. 3 ст. 42 Закону № 1058-IV з 01 січня 2016 року у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, обчислений відповідно до ст. 28 цього Закону. Перерахунок пенсії проводиться з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.
Доплата шахтарям до мінімального розміру - це різниця між мінімальним розміром пенсії (у тому числі трьома прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність) та розміром пенсійної виплати, який обчислюється відповідно до ст.  27, із врахуванням ст. 28, 42 Закону № 1058-IV.
До розміру пенсії після перерахунку (тобто, понад три розміри прожиткового мінімуму) додаються тільки надбавки, підвищення, компенсаційна виплата за втрату годувальника, додаткова пенсія, пенсія за особливі заслуги, доплата у зв`язку із закриттям ЧАЕС, цільова грошова допомога на прожиття інвалідам війни.
З аналізу наведених вище положень законодавства слідує, що основний розмір пенсії пенсіонера визначається з урахуванням належних йому доплат за його понаднормовий стаж, а потім формується розмір доплати шахтарю.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що відповідач після проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 01  січня 2017 року не врахував доплати за понаднормовий стаж та підвищення за ст. 42 Закону № 1058-IV.
Проте, суди не дослідили яким чином та з яких показників складається розмір пенсійної виплати позивачу, обрахованої відповідачем у спірний період, та чи була включена доплата за понаднормовий стаж в основний розмір пенсії позивача.
Також суди не дали оцінки обставині, яка стала підставою для перерахунку пенсії позивачу у січні 2017 року та яка є обов`язковою в розумінні ст. 42 Закону № 1058-IV.
За змістом ч. 1 та 2 ст. 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права та не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що без установлення зазначених обставин на підставі належних та допустимих доказів та без надання їм належної правової оцінки суди дійшли передчасних висновків та прийняли рішення, які не відповідають вимогам щодо їх законності і обґрунтованості.
Як зазначається у рішенні Конституційного Суду України від 29 серпня 2012 року №  16-рп/2012, Конституція України гарантує здійснення судочинства судами на засадах, визначених у ч. 3 ст.129 Конституції, які забезпечують неупередженість здійснення правосуддя судом, законність та об`єктивність винесеного рішення тощо. Ці засади є конституційними гарантіями права кожного на судовий захист, зокрема, шляхом забезпечення перевірки судових рішень в апеляційному та касаційному порядках, крім випадків, встановлених законом (рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2011 року № 13-рп/2011).
Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII) Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.
До повноважень Верховного Суду не входить дослідження доказів, встановлення фактичних обставин справи або їх переоцінка, тобто об`єктом перегляду касаційним судом є виключно питання застосування права.
Разом з тим, без дослідження і з`ясування наведених вище обставин ухвалене у справі рішення не можна вважати законним та обґрунтованим.
Частиною 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон № 1402-VIII установлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) та Європейської комісії з прав людини.
Для встановлення конкретних ознак (критеріїв) мотивованості судового рішення, необхідно звернутися до аналізу практики ЄСПЛ.
Наприклад, у справі «Салов проти України» (заява № 65518/01; п. 89) ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99; п. 30).
У іншому рішенні, зокрема, у справі «Серявін та інші проти України» (заява №  4909/04; п. 58) зазначено, що призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99, п. 30). На важливість дотримання судами вимоги щодо мотивованості (обґрунтованості) рішень йдеться також у ряді інших рішень ЄСПЛ.
Так, у п. 31 рішення ЄСПЛ у справі «Волошин проти України» (№ 15853/08) та п. 22 рішення ЄСПЛ у справі «Бацаніна проти Росії» (№  3932/02) зазначено, що принцип рівності сторін вимагає «справедливого балансу між сторонами», і кожній стороні має бути надано відповідну можливість для представлення своєї справи в умовах, що не ставлять її у суттєво невигідне становище порівняно з її.
Відповідно до положень п. 25 рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» (№  63566/00), п. 13 рішення ЄСПЛ у справі «Петриченко проти України» (№ 2586/07) та п. 280 рішення ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (№  42310/04), суд зобов`язаний оцінити кожен специфічний, доречний та важливий аргумент, а інакше він не виконує свої зобов`язання щодо п. 1 статті 6 Конвенції.
Крім цього у п. 42 рішення ЄСПЛ у справі «Бендерський проти України» (№  22750/02) вказано, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи (… ). Конвенція не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (…). Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом.
Таким чином, згідно з уже розробленими теоретичними підходами, зробленими на основі аналізу прецедентної практики ЄСПЛ, можна дійти висновку про такі критерії мотивованості судового рішення: 1) у рішенні вмотивовано питання факту та права, проте обсяг умотивування може відрізнятися залежно від характеру рішення та обставин справи; 2) у рішенні містяться відповіді на головні аргументи сторін; 3) у рішенні чітко та доступно зазначені доводи і мотиви, на підставі яких обґрунтовано позицію суду, що дає змогу стороні правильно аргументувати апеляційну або касаційну скаргу; 4) рішення є підтвердженням того, що сторони були почуті судом; 5)  рішення є результатом неупередженого вивчення судом зауважень, доводів та доказів, що представлені сторонами; 6) у рішенні обґрунтовано дії суду щодо вибору аргументів та прийняття доказів сторін.
Відповідно до ч. 1- 3 ст.  242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій вказаним вимогам не відповідають, оскільки судами не з`ясовано обставини справи, що мають значення для правильного її вирішення.
Згідно ч. 2 ст. 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.
Виходячи з наведеного, судова колегія Верховного Суду дійшла висновку, що суди попередніх інстанцій допустили порушення норм процесуального та матеріального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, оскільки встановили їх без дослідження належних доказів, що у відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 353 КАС України є підставою для скасування судових рішень і направлення справи до суду першої інстанції на новий судовий розгляд.
Під час нового розгляду справи суду першої інстанції слід взяти до уваги викладене в цій постанові і встановити зазначені в ній обставини, що стосуються обсягу та змісту спірних правовідносин і охоплюються предметом доказування, дати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам та постановити рішення відповідно до вимог ст. 242 КАС України. 
Ураховуючи викладене та керуючись ст. 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС  України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Калуського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області задовольнити частково.
Постанову Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03 квітня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 08 червня 2017 року скасувати.
Справу за позовом ОСОБА_1 до Калуського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання дій протиправним та зобов`язання вчинити дії направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                                                І. В. Саприкіна
Судді          
                                                                                                    А. А. Єзеров
                                                                                                    С. М. Чиркін