Справа № 342/760/19 
Провадження № 22-ц/4808/154/20 
Головуючий у 1 інстанції Ничик Г. І. 
Суддя-доповідач Ясеновенко 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 лютого 2020 року          м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої                        Ясеновенко Л.В.,
суддів:                        Мелінишин Г.П., Томин О.О.,
секретаря                        Мельник О.В.,
               з участю                        представника АТ КБ «ПриватБанк»,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», поданою його представником Криловою О.Л., на заочне рішення Городенківського районного суду, ухвалене у складі судді Ничик Г.І. 04 листопада 2019 року в м. Городенці,
в с т а н о в и в :
25.06.2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги мотивовані тим, що у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором б/н від 23.09.2010 року, укладеним між сторонами на суму 1 080,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, утворилася заборгованість, яка станом на 30.04.2019 року становила 34 572,15 грн., з якої: 1 075,39 грн. - заборгованість за кредитом; 31 274,28 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 100,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 1 622,48 грн. - штраф (процентна складова).
Посилаючись на те, що ОСОБА_1 своїм підписом у заяві підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті https://privatbank.ua/terms/pages/70/ складає договір між ним та банком про надання банківських послуг, однак не виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, позивач просив стягнути вищевказану заборгованість та судові витрати по справі.
Заочним рішенням Городенківського районного суду від 04 листопада 2019 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 1 075,39 грн. заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором б/н від 23.09.2010 року та 1 921 грн. судових витрат.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Рішення суду мотивоване тим, що ОСОБА_1 порушив умови укладеного кредитного договору, не повернув в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» фактично отримані та використані позичені кошти, відповідно з нього підлягає стягненню заборгованість за кредитом в розмірі 1 075,39 грн.
Відмовляючи в задоволенні решти позовних вимог суд вказав, що у заяві позичальника від 23.09.2010 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у заяві відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. А оскільки Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору, укладеного між сторонами, через не підписання їх відповідачем, тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. 
У апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів та неустойки.
Вказує, що судом не враховано положень ст. 1054 ЦК України про те, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, відповідно до ст. 49 Закону України «Про банки та банківську діяльність» надання безпроцентних кредитів забороняється, за винятком передбачених законом випадків. 
Тобто, що кредитний договір є двостороннім та оплатним, де оплатою за користування кредитом є відсотки.
Апелянт зазначає, що суд, встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, та враховуючи погоджений сторонами розмір відсотків за користування кредитом – 2,5 % на місяць, про що зазначено в Довідці від 23.09.2010 року про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» «55 днів пільгового періоду», підписаній відповідачем, пені та штрафу, безпідставно відмовив у стягненні процентів по кредиту, а також пені та штрафу.
Підписуючи заяву-анкету, користуючись кредитними коштами та погашаючи заборгованість, відповідач висловив свою згоду з формою договору і його умовами, а відсутність його підпису на відповідних Тарифах, Умовах та правилах не свідчить про не укладення договору, оскільки такий є договором приєднання.
При цьому, суд безпідставно посилався на висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17, оскільки такий зроблений у іншій справі за інших правовідносин сторін, коли відповідачем заперечувалися такі умови договору, які погоджені у належний спосіб, а обставини даної справи свідчать про згоду відповідача з усіма умовами договору, який ним не оспорювався та не визнався недійсним, а також ним не оспорювалося укладення чи не укладення кредитного договору. 
Просить рішення суду в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами, пені і штрафу скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову. В іншій частині рішення суду залишити без змін.
В судовому засіданні представник АТ КБ «ПриватБанк» апеляційну скаргу підтримала з мотивів, наведених у ній.
ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про місце і час розгляду справи.
З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за відсутності відповідача.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника АТ КБ «ПриватБанк», дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.
Встановлено, що 23.09.2010 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», та ОСОБА_1 був укладений шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку кредитний договір, згідно з умовами якого останній отримав кредит на суму 1 080,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (а.с. 11).
У заяві зазначено, що відповідач згодний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді, зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг і регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті банку www.privatbank.ua.
До кредитного договору банк додав Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк», затверджених наказом від 06.03.2010 року № СП-2010-256 (а.с. 12-36).
У вказаній Довідці зазначено умови кредитування, зокрема: базову відсоткову ставку в місяць у розмірі 2,5 % в місяць; термін внесення щомісячних платежів – до 25 числа місяця, наступного за звітним; пеню за невчасне погашення заборгованості, яка дорівнює сумі пені(1), що розраховується шляхом ділення базової процентної ставки за договором на 30, та пені (2), що дорівнює 1% заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць (за наявності прострочення по кредиту або процентами 5 і більше днів, при виникненні прострочення на суму від 50 грн.); комісія за зняття готівки; комісія за зняття власних коштів; комісія за моніторинг неактивної карти; комісія за отримання балансу на чек в банкоматах; комісія за безготівковий платіж; штраф при порушенні термінів платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж на 30 днів - 500 грн. та 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту.
Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду» підписана ОСОБА_1 також 23.09.2010 року, що свідчить про його ознайомлення з фінансовими умовами надання Кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду» і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів (а.с. 12). 
Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.
Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 30.04.2019 року становить 34 572,15 грн., з якої: 1 075,39 грн. - заборгованість за кредитом; 31 274,28 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 100,00 грн. - заборгованість за комісією; заборгованість по судових штрафах – 2 122,48 грн. (а.с. 8-10).
Позивач нараховував відсотки за користування кредитом в розмірі, вказаному в Довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду» - 30 % річних за період з 23.10.2010 року по 29.11.2013 року, а за період з 18.11.2014 року по 31.03.2015 року в розмірі 34,80 % та за період з 01.04.2015 року по 30.04.2019 року в розмірі 43,20 % відповідно до п. 2.1.1.12.6 Умов та правил надання банківських послуг, тобто у розмірі встановленому «Тарифами Банку», що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті https://privatbank.ua/terms/pages/70/.
Згідно п. 2.1.1.12.8. Умов та правил банк стягує комісію за обслуговування відповідно до Тарифів/Пам`ятки/Довідки про умови кредитування.
Пунктом 2.1.1.7.6. Умов та правил передбачено сплату судового штрафу в розмірі 500 грн. та 5% від суми позову при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань.
Відповідно до п. 1.1.3.2.3. Умов та правил банк має право змінювати тарифи та інші умови обслуговування рахунків. При цьому, банк зобов`язаний не менше ніж за сім днів до введення проінформувати клієнта, зокрема у виписці за картрахунком.
Згідно п.п. 1.1.6.1., 1.1.6.2. Умов та правил зміни до цих Умов та правил вносяться банком щомісяця в односторонньому порядку у випадках, не заборонених чинним законодавством України, а у випадках, коли в односторонньому порядку внесення змін неможливо, банк повідомляє клієнтів про внесені зміни шляхом використання різних каналів зв`язку.
Пунктом 1.1.2.4 Умов та правил передбачено, що у разі незгоди клієнта із змінами умов та правил і/або Тарифів він зобов`язаний звернутися в банк для розірвання договору та погасити заборгованість.
Також встановлено, що за період з 03.11.2010 року по 26.04.2019 року здійснювалося погашення заборгованості за кредитом. При цьому, відповідно до п. 2.1.1.3.3. Умов та правил клієнт доручає банку здійснювати списання грошових коштів в розмірі здійснених клієнтом операцій та вартість послуг, визначених «Тарифами Банку», а при виникненні боргових зобов`язань п.п. 2.1.1.3.5., 2.1.1.12.9. передбачено списання з будь-якого рахунку відкритого в Банку грошові кошти для здійснення платежу з метою погашення заборгованості.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно ст. 526 ЦПК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Згідно із ч.ч. 1,2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У Довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду», яка підписана відповідачем, зазначена процентна ставка, а також умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 23.09.2010 року, посилався на Тарифи Банку та Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини договору.
Умовами та правилами надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та його розмір і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких, зокрема, визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання) та інші умови.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати штрафів, та, зокрема саме у зазначеному в цьому документі, що доданий банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).
Не можуть бути застосовані до спірних правовідносин положення ч.1 ст. 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (23.09.2010 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (25.06.2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Умови у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про право банку на зміну в односторонньому порядку відсоткової ставки  за користування кредитними коштами, надані банком Умови та правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
При цьому, згідно ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Враховуючи те, що Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 23.09.2010 року шляхом підписання заяви-анкети. 
Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами в розмірі 34,80 % за період з 18.11.2014 року по 31.03.2015 року та в розмірі 43,20 % за період з 01.04.2015 року по 30.04.2019 року.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
У даній справі між сторонами виникли відносини щодо споживчого кредитування, тобто договірні правовідносини між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»).
Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.
Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 ПАТ КБ «ПриватБанк» дотрималося вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, зокрема щодо права банку на зміну в односторонньому порядку відсоткової ставки, про які вважав узгодженими банк.
Зазначене узгоджується з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), які правильно враховані судом першої інстанції при розгляді даної справи відповідно до вимог частини 4 статті 263 ЦПК України.
Перевіряючи правильність нарахування заборгованості за договором кредиту, колегія суддів враховує те, що відповідач не підписував Умови та правила надання банківських послуг, якими, крім іншого, передбачено право Банку в односторонньому порядку змінювати відсоткову ставку за користування кредитом, а підписав лише довідку про умови кредитування, якою передбачена відсоткова ставка 30%.
Таким чином, за період з 18.11.2014 року по 30.04.2019 року відповідач зобов`язаний був сплачувати проценти у розмірі, щодо якого сторони дійшли згоди, тобто у розмірі, передбаченому у Довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду», а саме 30 % річних.
Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором за період з 18.11.2014 року по 31.03.2015 року заборгованість за процентами становить 246,78 грн., що розрахована за ставкою 34,8%, а за період з 01.04.2015 року по 30.04.2019 року - 31 027,50 грн., що розрахована за ставкою 43,2 %. 
Тому, нарахована заборгованість по відсотках за ставкою 34,8% за період з 18.11.2014 року по 31.03.2015 року та за ставкою 43,2% за період з 01.04.2015 року до 30.04.2019 року підлягає перерахунку за ставкою 30%, визначеною довідкою про умови кредитування.
Отже, позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості по процентах за користування кредитом підлягає до задоволення в сумі 21 759,62 грн. (212,74 грн. – 30 % за період з 18.11.2014 року по 31.03.2015 року та 21 546,88 грн. – 30% за період з 01.04.2015 року по 30.04.2019 року).
Щодо позовних вимог про стягнення 100,00 грн. заборгованості по комісії, то такі є необґрунтованими, враховуючи наступне.
Відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.
Згідно з пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).
При цьому, нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит, є незаконним.
Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746 цс 16.
В матеріалах справи та в наданому позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором відсутні дані щодо того, який саме вид комісії нараховано позивачем та на підставі яких умов кредитного договору, тому суд дійшов правильного висновку про відмову у стягненні з відповідача нарахованої комісії.
Разом з тим, при оцінці доказів суд першої інстанції не врахував, що відповідач погодився на умови кредитного договору щодо сплати штрафу при порушенні термінів платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж на 30 днів, у розмірі 500 грн. та 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, що підтверджується його підписом про ознайомлення з фінансовими умовами надання Кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду», що міститься у Довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду».
Позичальником не спростовано розрахунок заборгованості щодо штрафу при порушенні термінів платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, складений позивачем, та факт відсутності заборгованості по кредитному ліміту.
Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для відмови у стягненні штрафу (фіксована частина) та штрафу (процентна складова), передбачених договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
Згідно ч.4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Враховуючи вищенаведене та положення ст. 376 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Городенківського районного суду від 04 листопада 2019 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог підлягає скасуванню з постановленням в цій частині нового рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 21 759,62 грн. заборгованості по процентах за користування кредитом та 2 122,48 грн заборгованість по судових штрафах за кредитним договором, а всього – 23 882,10 грн. заборгованості за кредитним договором б/н від 23.09.2010 року.
Частиною 1 зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно частини 13 зазначеної статті якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи наведене, судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи та переглядом справи у суді апеляційної інстанції, частково покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Тому рішення суду в частині розподілу судових витрат слід змінити, стягнувши з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 1 327,01 грн. витрат по оплаті судового збору.
Також з ОСОБА_1 підлягає до стягнення на користь АТ КБ 1 990,51 грн. витрат по оплаті судового збору за подання апеляційної скарги.
Частиною 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.
Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити частково.
Заочне рішення Городенківського районного суду від 04 листопада 2019 року в частині відмови в задоволенні позову скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , жителя АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д) 21 759,62 (двадцять одна тисяча сімсот п`ятдесят дев`ять грн. 62 коп.) грн. заборгованості по процентах за користування кредитом та 2 122,48 (дві тисячі сто двадцять дві грн. 48 коп.) грн. штрафу за кредитним договором б/н від 23.09.2010 року.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду в частині розподілу судових витрат змінити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 1 327,01 грн. витрат по оплаті судового збору.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 1990,51 грн. витрат по оплаті судового збору за подання апеляційної скарги.
Постанова суду набирає законної сили з дня її проголошення і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча                                                                        Л.В. Ясеновенко
Судді:                                                                                Г.П. Мелінишин
                                                                               О.О. Томин

Повний текст постанови складено 06 лютого 2020 року.