Постанова 
Іменем України 
 
06 грудня 2019 року
м. Київ
 
справа № 372/331/17-ц
провадження № 61-13950св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Червинської М. Є.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - фізична особа - підприємець ОСОБА_2 ,
треті особи:товариство з обмеженою відповідальністю «Обухівтранс», приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Нова»,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 26 лютого 2019 року у складі судді Зінченко О. М. та постанову Київського апеляційного суду від 25 червня 2019 року у складі колегії суддів: Приходька К. П., Таргоній Д. О., Журби С. О.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
 
У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2 ), треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Обухівтранс» (далі - ТОВ «Обухівтранс»), приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Нова» (далі - ПрАТ «СК «Нова»), про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.
 
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 13 листопада 2015 року він керував автомобілем «Lexus», державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_3  Йому назустріч виїхав вантажний мікроавтобус «Iveco», державний номерний знак НОМЕР_2 , який допустив зіткнення з його автомобілем. 
 
Транспортний засіб «Iveco» є забезпеченим транспортним засобом відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеному з приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Україна» (далі - ПрАТ «СК «Україна»), під час дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) ним керував ОСОБА_4 , який повідомив, що є водієм товариства з обмеженою відповідальність «Роул Стандарт» та що автомобіль належить цьому підприємству. 
 
Керування транспортним засобом, «БАЗ А079.20», державний номерний знак НОМЕР_3 , що допустив зіткнення, здійснював ОСОБА_5 , який працює водієм у ТОВ «Обухівтранс». Вказаний транспортний засіб є забезпеченим відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеному із ПрАТ «СК «Нова». 
 
Унаслідок ДТП автомобіль «Lexus» отримав механічні пошкодження, згідно з висновком експертного дослідження вартість матеріального збитку становить 790189,82 грн. 
 
Постановою Обухівського районного суду Київської області від 31 жовтня 
2016 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн.
 
Ні відповідачем, ні страховою компанією позивачу матеріальну шкоду не відшкодовано.
 
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , у зв`язку з чим все її майно, а також право на отримання компенсації за завдану шкоду, перейшло до позивача, як до спадкоємця за законом.
 
Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача на його користь шкоду в розмірі 790 189,82 грн, а також судові витрати.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 26 лютого 
2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції взяв за основу висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 04 липня 2018 року у справі № 55/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18, відповідно до яких покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
 
Постановою Київського апеляційного суду від 25 червня 2019 року рішення Обухівського районного суду Київської області від 26 лютого 2019 року залишено без змін.
 
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції та вважав, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
 
Аргументи учасників справи
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду у липні 2019 року, 
ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судами норм процесуального права й неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Обухівського районного суду Київської області від 26 лютого 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 25 червня 2019 року скасувати й справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
В  обґрунтування касаційної скарги посилається на те, що суди відмовили йому у захисті права власності на майно, яке пошкоджено з вини відповідача.
 
Суди безпідставно відмовили у відшкодуванні завданих збитків в межах різниці між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. При цьому обґрунтування звільнення відповідача від відповідальності у заподіянні шкоди відсутнє.
 
Узагальнені доводи відзиву на касаційну скаргу
 
У серпні 2019 рокудо Верховного Суду надійшов відзив ФОП ОСОБА_2 на касаційну скаргу  ОСОБА_1 , в якому заявник просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін. 
 
Мотивуючи відзив, заявник зазначив, що суди, з`ясувавши всі обставини справи, дійшли правильного висновку про відмову у позові.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 25 липня 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано цивільну справу № 372/331/17-ц з Обухівського районного суду Київської області.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Судами встановлено, що 13 листопада 2016 року близько 16 години 55 хвилин на 43 км автодороги Київ - Знам`янка, ОСОБА_5 , керуючи автобусом «БАЗ А079.20» («Еталон»), державний номерний знак НОМЕР_4 , не врахував дорожні та погодні умови, не обрав безпечну швидкість руху та інтервал, дистанцію, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем «Іveco», державний номерний знак НОМЕР_2 , який виїхав на смугу зустрічного руху, де зіткнувся з автомобілем «Lexus», державний номерний знак НОМЕР_1 , що призвело до механічних пошкоджень автомобілів та завданню матеріальних збитків учасникам ДТП. 
Постановою Обухівського районного суду Київської області від 31 жовтня 
2016 року  ОСОБА_5  визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за статтею 124 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн.
 
Згідно з висновком експертного дослідження від 22 грудня 2015 року № 584 матеріальний збиток, завданий володільцю автомобіля «Lexus», державний номерний знак НОМЕР_1 ,в результаті його пошкодження при ДТП становить 790 189,82 грн.
 
Висновком експертів за результатами проведення Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз комісійної судової автотоварознавчої експертизи від 03 жовтня 2018 року № 10000/18-54 встановлено, що вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Lexus», державний номерний знак НОМЕР_1 , внаслідок його пошкодження в результаті ДТП, що сталася 
13 листопада 2015 року, станом на час вчинення ДТП, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля та без такого, становить 759 160,13 грн
 
Автомобіль «Lexus», державний номерний знак НОМЕР_1 , належав 
ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії  НОМЕР_5 , виданого 25 квітня 2013 року.
 
ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем після 
ОСОБА_6 є її син ОСОБА_1 (копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 30 листопада 2016 року, виданого приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Новіковою Н. М.).
 
ОСОБА_5 перебував у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_2 , дата прийняття - 16 червня 2015 року, дата звільнення - 01 лютого 2016 року (довідка Обухівського відділення Києво-Святошинської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області).
 
01 квітня 2015 року між ТОВ «Обухівтранс» та ОСОБА_2 укладено договір    № 311/19, за умовами якого ОСОБА_2 зобов`язувався здійснювати перевезення пасажирів за маршрутом № 311 «Обухів-Київ» власним (переданим в оренду) транспортним засобом - автомобілем «БАЗ А079.20», державний номерний знак НОМЕР_4 , відповідно до Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту.
 
Відповідно до договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту від 13 березня 2015 року № 945, укладеного між приватним акціонерним товариством страхова компанія «Енергорезерв» та ОСОБА_2 , страховик бере на себе зобов`язання відшкодувати в межах страхової суми збитки, заподіяні третім особам внаслідок ДТП, а саме: життю або здоров`ю фізичних осіб, їхньому майну і майну юридичних осіб транспортним засобом «БАЗ А079.20», державний номерний знак  НОМЕР_4 .
 
18 листопада 2015 року позивач та власник автомобіля ОСОБА_3 повідомляли про ДТП, яка мала місце 13 листопада 2015 року, приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Страховий капітал», ПрАТ «СК «Україна», ПрАТ «СК «Нова».
 
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, вирішення справи.
 
Згідно із положеннями частини другої статі 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд 
 
Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно з частиною першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).
 
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).
 
Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон).
 
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону).
 
У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик заподіювача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість заподіювача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком заподіювача шкоди замість останнього. За умов, передбачених статтею 38 Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до заподіювача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.
 
Відповідно до статті 9 Закону страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.
 
Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.
 
Відповідно до пункту 2.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
 
Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
 
Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
 
Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Потерпілий реалізує право на отримання відшкодування шляхом звернення з позовом до страховика, в якого заподіювач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
 
Аналогічні висновки щодо врегулювання спірних правовідносин викладені також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 55/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18.
 
Відповідно до частини першої статті 1218 та частини першої статті 1229 ЦК України страхові виплати (страхове відшкодування) спадкуються на загальних підставах.
 
Отже, повно встановивши фактичні обставини справи, давши належну оцінку зібраним у справі доказам, правильно визначивши, які правовідносини виникли між сторонами, та застосувавши норми закону, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові.
 
Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду, визначених статтею 400 ЦПК України, згідно з якою установлення фактичних обставин у справі, дослідження  доказів  і  надання  їм  правової оцінки не належить до компетенції касаційного суду.
 
При цьому суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК Українисуд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду - без змін, оскільки такі судові рішення є законними й обґрунтованими, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
 
Щодо судових витрат
 
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
З огляду на те, що судом касаційної інстанції рішення не змінюється та не ухвалюється нове рішення, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, відсутні.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Обухівського районного суду Київської області від 26 лютого 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 25 червня 2019 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий | С. Ю. Бурлаков
Судді: | В. М. Коротун
| М. Є. Червинська