ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2020 року	Львів	Справа № 807/731/18 пров. № А/857/993/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                            Онишкевича Т.В., 
суддів                                                                                   Іщук Л.П., Обрізка І.М., 
з участю секретаря судових засідань                                                      Гром І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Фізичної особи- підприємця ОСОБА_1 на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2019 року у справі за її позовом до Управління Держпраці у Закарпатській області про визнання протиправною та скасування постанови,

суддя у І інстанції                                                            Іванчулинець Д.В., 
час ухвалення рішення                                                   16 год 02 хв,
місце ухвалення рішення                                                  м. Ужгород,
дата складення повного тексту судового рішення                     04 грудня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

20 липня 2019 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі – ФОП) звернулася до суду із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, у якій просила:
1) скасувати рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2018 року у адміністративній справі № 807/731/18; 
2) ухвалити нове рішення, яким визнати протиправним та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ЗК/214/214//АВ/П/ПТ-ТД-ФС-96 від 21 червня 2018 року, винесену першим заступником начальника Управління Держпраці у Закарпатській області (далі – Управління) Грициком В.І. 
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2019 року у справі № 807/731/18 у задоволенні заяви ФОП було відмовлено. При цьому суд першої інстанції виходив із того, що обставина, з якою заявниця пов`язує перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами,  не може вважатися нововиявленою у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України. 
У апеляційній скарзі ФОП просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та переглянути за нововиявленими обставинами рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2018 року у цій справі, задовольнивши її позов у повному. Свої вимоги обґрунтовує тим, що не погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що визнання постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2019 року у адміністративній справі № 826/8917/17 нечинною постанови Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2017 року № 295, якою затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, на підставі якого Управління проводило інспекційне відвідування ФОП 01 червня 2018 року, не може бути нововиявленою обставиною у цій справі.
При цьому наполягає на тому, що у даному випадку нововиявленою обставиною, яка має істотне значення для адміністративної справи № 807/731/18, є незаконність з моменту її прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2017 року № 295 «Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», а не визнання її  нечинною постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2019 року. 
У відзиві на апеляційну скаргу Управління просить залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції – без змін. Звертає увагу апеляційного суду на те, що до 14 травня 2019 року постанова Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2017 року № 295 «Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» була чинною, а отже підлягала застосуванню. Тому всі інспекційні відвідування, проведені у відповідності із зазначеним нормативним актом, є правомірними.
Учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, на виклик апеляційного суду не прибули, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи. 
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.
Як безспірно встановлено судом першої інстанції, рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2018 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28 січня 2019 року, було відмовлено у задоволенні адміністративного позову ФОП до Управління про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу № ЗК/214/214//АВ/П/ПТ-ТД-ФС-96 від 21 червня 2018 року.
20 липня 2019 року ФОП засобами поштового зв`язку звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду із заявою про перегляд рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2018 року за нововиявленими обставинами. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2019 року в справі № 826/8917/17 визнано нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2017 року № 295 «Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», якою затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, яким визначено процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю. Тому вважала, що 01 червня 2018 року працівниками Управління інспекційне відвідування щодо неї було проведено незаконно і всі документи, які були складені за його результатами, теж є незаконними.
Оскільки про незаконність постанови Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2017 року № 295 їй не було відомо на час розгляду справи, то вважає, що така обставина є нововиявленою.
Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції процесуального питання, що розглядається, оскаржуваним судовим рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Частиною 1 статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС) передбачено, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.
Підстави для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами зазначені у частині 2 статті 361 КАС, якими є:
1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;
2) встановлення вироком суду або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного рішення у цій справі;
3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, яке підлягає перегляду.
Виходячи із заявлених ФОП вимог, вона обґрунтовує необхідність перегляду рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2018 року у справі, що розглядається, наявністю істотних обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи. 
При цьому такою обставиною заявниця вважає визнання нечинною  постанови Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2017 року № 295 «Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2019 року в справі № 826/8917/17.
На переконання апеляційного суду, виходячи із наведених приписів процесуального закону, до нововиявлених обставин належать факти об`єктивної дійсності, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного розв`язання спору.
При цьому необхідними ознаками нововиявлених обставин є: 
існування цих обставин під час розгляду та вирішення справи і ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява; 
на час розгляду справи ці обставини об`єктивно не могли бути відомі ні заявникові, ні суду; 
істотність цих обставин для розгляду справи (тобто коли врахування цих обставин судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).
Окрім того, слід наголосити, що нововиявлена обставина – це юридичний факт, який передбачений нормами права і тягне виникнення, зміну або припинення правовідносин; юридичний факт, що має істотне значення для вирішення конкретної справи; юридичний акт, який існував на момент звернення заявника до суду з позовом і під час розгляду справи судом; юридичний факт, який не міг бути відомий ані особі, яка заявила про це в подальшому, ані суду, що розглядав справу, оскільки, якби нововиявлена обставина була відома суду під час постановлення судового рішення, вона б обов`язково вплинула на остаточні висновки суду.
Відтак, судове рішення, яке набрало законної сили, може бути переглянуте на підставі істотних для справи обставин, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи. Під нововиявленою обставиною слід розуміти фактичну обставину, яка має істотне значення і яка об`єктивно існувала на час розгляду справи, але не була і не могла бути відома усім особам, які брали участь у справі, та суду.
Разом із тим, не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, касаційній скарзі, або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими.
Приписами частини 2 статті 265 КАС передбачено, що нормативно-правовий акт втрачає чинність з моменту набрання законної сили відповідним рішенням. 
Як свідчать матеріали справи, нововиявленою обставиною на думку заявниці, є визнання нечинною  постанови Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2017 року № 295 «Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2019 року в справі № 826/8917/17, яка прийнята після ухвалення рішення у даній справі.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції погоджується із судом першої інстанції у тому, що обставини, на які посилається заявниця, як на підставу перегляду судового рішення, не є нововиявленими в розумінні положень статті 361 КАС, а відтак, не можуть слугувати підставою для перегляду судового рішення у даній справі за нововиявленими обставинами.
Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.
Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.
Підсумовуючи наведене, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.
Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2019 року у справі № 807/731/18 – без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише з підстав, передбачених частиною 4 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	Л. П. Іщук 	
 	 	І. М. Обрізко  	
Постанова у повному обсязі складена 20 лютого 2020 року.