ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/2339/16-ц  Номер провадження 22-ц/814/174/20	Головуючий у 1-й інстанції Крючко Н.І.  Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2020 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Кузнєцової О.Ю. 
суддів: Гальонкіна С.А., Хіль Л.М.
секретар Мисечко А.І.

імена (найменування) сторін:
позивач:  ОСОБА_1 
відповідачі:  ОСОБА_2 , Полтавська міська рада

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 
на рішення Ленінського районного суду м. Полтави, ухвалене 26 листопада 2019 року у складі судді Крючко Н.І.
по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Полтавської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Виконавчий комітет Подільської районної у м. Полтаві ради, Департамент архітектурно - будівельного контролю в Полтавській області, Приватне підприємство Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор», Управління земельних ресурсів та земельного кадастру про визнання права власності на частину житлового будинку та право користування земельною ділянкою,-

В С Т А Н О В И В :
У червні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом та просила визнати за нею право власності на 2/3 частини житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , житловою площею 153,3 кв.м, у складі: літньої кухні площею 27,6 кв..м, сараю - прибудова площею 17,3 кв.м, погребу площею 10,3 кв.м., сараю площею 15,8 кв.м., сараю - прибудови площею 6,1 кв.м., сараю площею 4,9 кв.м., вбиральні, огорожі, колодязю; визнати за нею право користування на 2/3 частини земельної ділянки за вказаною адресою; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину вказаного житлового будинку та право користування на 1/3 частини земельної ділянки.
В обґрунтування позовних вимог вказувала, що рішенням № 172 виконкому Ленінської районної Ради народних депутатів від 24 травня 1989 року, її матері ОСОБА_3 було дозволено у домоволодінні по АДРЕСА_1 побудувати новий двохквартирний житловий будинок замість старого.
Зазначала, що рішенням виконавчого комітету Ленінської районної у м. Полтаві ради № 234 від 21 червня 2005 року було внесено зміни у вищевказане рішення виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів м. Полтави в частині включення до складу забудовників, якими до складу забудовників включено її та відповідача ОСОБА_2 . 
Вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 її мати ОСОБА_3 померла.
Зазначала, що рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 10 червня 2015 року, яке набрало законної сили, за нею визнано в порядку спадкування після смерті матері всі права, які належали останній як забудовнику на 1/3 частину спірного житлового будинку.
Вказує, що у прийнятті в експлуатацію побудованого житлового будинку їй було відмовлено, що є підставою для визнання за нею права власності на вказаний будинок в судовому порядку. 
Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 26 листопада 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду вмотивовано тим, що позивачем не доведено розмір частки у правах забудовника та звернення до компетентних органів із заявою про введення спірного будинку в експлуатацію.
Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 , просила скасувати його та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення ухвалене у справі не відповідає вказаним вимогам.
Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, рішенням № 172 виконкому Ленінської районної Ради народних депутатів від 24 травня 1989 року, ОСОБА_3 було дозволено у домоволодінні по АДРЕСА_1 побудувати новий двохквартирний житловий будинок замість старого.
Рішення виконавчого комітету Ленінської районної у м. Полтаві ради № 234 від 21 червня 2005 року було внесено зміни у вищевказане рішення виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів м. Полтави в частині включення до складу забудовників, якими до складу забудовників включено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 
ІНФОРМАЦІЯ_1 її мати ОСОБА_3 померла.
Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 10 червня 2015 року, яке набрало законної сили, за ОСОБА_1 визнано в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 всі права, які належали останній як забудовнику на 1/3 частину спірного житлового будинку.
Доказами по справі підтверджено та визнано сторонами, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належать права забудовників домоволодіння по АДРЕСА_1 у розмірі 2/3 частини та 1/3 частини відповідно.
За змістом частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна), прийняття його до експлуатації та державної реєстрації права власності на нього.
Системне тлумачення категорій «об`єкт нерухомого майна» (частина перша статті 181, пункт 6 частини першої статті 346, статей 350 та 351 ЦК України) та «об`єкт незавершеного будівництва» (стаття 331 ЦК України) дає підстави для висновку, що об`єкт незавершеного будівництва є нерухомою річчю особливого роду, фізичне створення якої розпочате, але не завершене, що допускає встановлення відносно неї суб`єктивних майнових, а також зобов`язальних прав у випадках та у порядку визначених цивільним законодавством.
Не будучи до моменту завершення будівництва, прийняття до експлуатації та державної реєстрації права власності житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю матеріалів, обладнання тощо, які були використані у процесі такого будівництва (частина третя статті 331 ЦК України), тобто сукупності речей щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки.
Як вбачається з матеріалів справи та визнається сторонами, житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , житловою площею 153,3 кв.м. не був прийнятий в експлуатацію та не пройшов державну реєстрацію.
Вимоги про визнання права власності на житловий будинок, як на об`єкт самочинного будівництва у відповідності до ст. 376 ЦК України, позивачем не заявлялися.
За таких обставин, житловий будинок, право власності на який належним чином не зареєстроване, не підлягає розподілу між забудовниками, які не здали його в експлуатацію та не здійснили державну реєстрацію новоствореного нерухомого майна.
Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що у травні 2007 року ОСОБА_1 зверталась до суду із аналогічним за правовою природою позовом, а саме із позовом до ОСОБА_2 , Ленінської районної в м. Полтаві ради про поділ спадкового майна – будинку з надвірними будовами та спорудами АДРЕСА_1 , в якому просила визнати договір довічного утримання від 5 липня 2005 року таким, що відбувся та дійсним; визнати за нею право власності на 2/3 частини вказаного будинку.
Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 14 березня 2012 року, зазначено, що право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації та виникає з моменту його державної реєстрації. З підстав, що спірний будинок не було введено в експлуатацію, а державна реєстрація новоствореного нерухомого майна не здійснена, Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ залишено без змін рішення Апеляційного суду Полтавської області від 10 жовтня 2011 року про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Здійснені Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ та Апеляційним судом Полтавської області роз`яснення не були враховані ОСОБА_1 , яка повторно ставить питання про розподіл будинку та визнання за нею права власності на будинок, який не є об`єктом нерухомого майна та визначення порядку користування земельною ділянкою у відповідності до розміру часток у домоволодінні.
Однак, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , місцевий суд посилався на невизначеність розміру часток сторін у правах забудовників, що не відповідає дійсним обставинам справи. Місцевим судом фактично давалася оцінка обґрунтованості рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 10 червня 2015 року, яке набрало законної сили, що не входить до повноважень місцевого суду.
Окрім того, в мотивувальній частині оскаржуваного рішення місцевим судом здійснено посилання на постанову Кабінету міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення». Так посилання є безпідставним, оскільки спірне домоволодіння не було об`єктом державного замовлення.
При цьому, сам факт ухвалення місцевим судом помилкового рішення щодо мотивів відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 не свідчить про наявність підстав для їх задоволення, оскільки право власності сторін на новостворене нерухоме майно не виникло та не може бути визнане судом.
Виходячи з викладеного, внаслідок порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, місцевим судом ухвалено помилкове рішення щодо мотивів відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , що відповідно до ст. 376 ЦПК України є підставою для його скасування та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 з підстав, визначених у вказаній постанові.
Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п.п. 3, 4, ст. 382 ЦПК України, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  задовольнити частково. 
Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 26 листопада 2019 року – скасувати та ухвалити нове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Полтавської міської про визнання права власності на частину житлового будинку та право користування земельною ділянкою – відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий:                                                        О.Ю. Кузнєцова 
Судді                                                                        С.А. Гальонкін
Л.М. Хіль