Ухвала
Іменем України
 
27 січня 2020 року
м. Київ
 
справа № 761/941/18
провадження № 61-1231ск20
 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Крата В. І., розглянув касаційну скаргу Департаменту патрульної поліції на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 16 вересня 2019 року 
у складі судді Волошина В. О. та постанову Київського апеляційного суду від 
11 грудня 2019 року у складі колегії суддів Левенця Б. Б., Ратнікової В. М., Борисової О. В. у справі за позовом Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди,
ВСТАНОВИВ:
У січні 2018 року Департамент патрульної поліції звернувся до суду з позовом, 
у якому просив стягнути з ОСОБА_1 на свою  користь майнову шкоду 
у розмірі 85 226,97 грн та судові витрати.
В обґрунтування позовних вимог Департамент патрульної поліції зазначив, що 19 січня 2017 року о 19 год. 40 хв. у м. Києві на проїзді вул. Глибочицької,1 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу - службового автомобіля Департаменту патрульної поліції марки «Toyota Prius», державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням інспектора роти № 10 батальйону № 3 Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_1 ., внаслідок чого службовий автомобіль зазнав механічних пошкоджень. Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 15 лютого 2017 року ОСОБА_1 визнано винним у зазначеній дорожньо-транспортній пригоді.
На підставі висновку службового розслідування ОСОБА_1 оголошено догану. Згідно висновку експертного дослідження Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 11 липня 2017 року №19/13-1/50-ЕД/17 вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспорту «Toyota Prius» номерний знак НОМЕР_1 у результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 19 січня 2017 року, складає 85 226,97 грн.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16 вересня 2019 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 11 грудня 2019 року, провадження по цивільній справі за позовом Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди закрито. 
Суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
09 січня 2020 року Департамент патрульної поліції подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва 
від 16 вересня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду 
від 11 грудня 2019 року, у якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив оскаржувані судові рішення скасувати і передати справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Департамент патрульної поліції просить поновити строк на касаційне оскарження відповідно до частини другої статті 390 ЦПК України, посилаючись на те, що повний текст оскаржуваної постанови отримано 13 грудня 2019 року.
Згідно з частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Відповідно до ідентифікатора міжнародного поштового відправлення публічного акціонерного товариства «Укрпошта» повний текст оскаржуваної постанови Департамент патрульної поліції отримав 13 грудня 2019 року.
Враховуючи те, що касаційну скаргу подано 09 січня 2020 року, тобто протягом тридцяти днів з дня вручення судового рішення, суд дійшов висновку, що строк на касаційне оскарження підлягає поновленню відповідно до частини другої статті 390 ЦПК України.
Разом з тим у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.
За змістом пунктів 1, 2 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
У пункті 17 частини першої статті 4 КАС України визначено, що публічна 
служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення 
з публічної служби.
Згідно з пунктами 1 та 2 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року № 243/95-ВР, це Положення визначає підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних 
у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами. Дія цього Положення поширюється також на осіб рядового та начальницького складу Міністерства внутрішніх справ України. Відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, завдана розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі - військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.
У частині першій статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають 
у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
У випадку зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/посадових обов`язків, перед судом обов`язково постане питання не лише про встановлення обсягу завданої шкоди/збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи.
Водночас у рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС України, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.
Відповідні спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби.
Аналогічний правовий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду 
у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 818/1688/16 (провадження 
№ 11-892апп18).
При цьому, колегія суддів Верховного Суду вважає, що відсутні підстави, передбачені у статті 403 ЦПК України, для передачі цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, оскільки Велика Палата Верховного Суду вже викладала у наведенійпостанові висновок щодо питання предметної юрисдикції спору у подібних правовідносинах іпідстав для відступлення від цього висновку колегія суддів Верховного Суду не вбачає.
У пункті 1 частини першої статті 255 ЦПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду 
в порядку цивільного судочинства.
Враховуючи наведене, суди обґрунтовано виходили із того, що спір у цій справі підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства. 
Із змісту касаційної скарги, оскаржених судових рішень вбачається, що скарга 
є необґрунтованою.
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.
Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Поновити Департаменту патрульної поліції строк на касаційне оскарження ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 16 вересня 2019 року та постанови Київського апеляційного суду від 11 грудня 2019 року.
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Департаменту патрульної поліції на ухвалу Шевченківського районного суду 
м. Києва від 16 вересня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 грудня 2019 року у справі за позовом Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                             Є. В. Краснощоков 
 
І. О. Дундар
 
В. І. Крат