Справа № 463/1879/16-ц                                Головуючий у 1 інстанції: Мармаш В.Я. 
Провадження № 22-ц/811/3649/19                        Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я. 
Категорія: 55

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

05 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді Мельничук О.Я., 
суддів: Ванівського О.М., Курій Н.М.
при секретарі Матяш С.І.
з участю позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду міста Львова від 26 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівського комунального підприємства «Господар», ОСОБА_2 , треті особи: Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради, Публічне акціонерне товариство «Львівгаз» про визнання дій незаконними і протиправними, зобов`язання до вчинення дій, усунення порушення прав споживача комунальних послуг, відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

В квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким із врахуванням уточнення позовних вимог просив визнати дії та бездіяльність відповідачів незаконними та протиправними; зобов`язати їх усунути порушення прав позивача як споживача комунальних послуг, а саме: незаконного спільного сумісного використання відповідачем ОСОБА_2. ДВК суміжного будинку, в якому проживає позивач; визнати незаконним та протиправним звернення відповідача ЛКП «Господар» до третьої особи ПАТ «Львівгаз» від 02.11.2015 року, через яке відбулось незаконне припинення постачання газу позивачу; зобов`язати відповідача ЛКП «Господар» надати достовірну інформацію третій особі ПАТ «Львівгаз», що самовільне відновлення подачі газу позивачем не мало місце як це зазначено в листі ПАТ «Львівгаз» від 20.02.2017 року; зобов`язати відповідача ЛКП «Господар» створити незалежну комісію по питанню ліквідації порушень норм ДВК і незаконного «спільного» використання ДВК на АДРЕСА_2 і АДРЕСА_1 та перерахунку оплати за житлово-комунальні послуги мешканцями будинку АДРЕСА_1 ; зобов`язати відповідача ЛКП «Господар» здійснити перерахунок оплати за житлово-комунальні послуги з 2012 року по 2018 роки включно з вирахуванням неналежно наданих послуг; стягнути з відповідача ЛКП «Господар» на користь позивача відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 8000 грн., 5350 грн. витрат на правову допомогу; стягнути з відповідача ЛКП «Господар» на користь позивача відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000 грн. за незаконне порушення прав споживача комунальних послуг, ігнорування виконання прямих обов`язків балансоутримувача, приниження честі та гідності та подання неправдивої інформації на протязі трьох років, а також сплачений судовий збір.
Позов мотивує тим, що літом 2015 року загинув його сусід ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 . В цей день був відчутний запах газу, у зв`язку з чим відбулась зустріч мешканців квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_5 та позивача, які здійснили виклики служби газу та поліцію. У зв`язку із загибеллю людини почалася перевірка стану ДВК у суміжних будинках АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 . Також мешканці будинку АДРЕСА_1 звернули увагу на низький рівень надання житлово-комунальних послуг, про що 27.07.2015 року був поданий колективний акт-претензія, в якому також надано інформацію про порушення норм ДВК. Позивач через численні звернення просив ЛКП «Господар» виконати свій обов`язок та здійснити перевірку, й контроль стану ДВК суміжних будинків АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , які перебувають на його обслуговуванні, як балансоутримувача, однак такі звернення були проігноровані. Незаконні дії відповідача порушили права позивача, у зв`язку з чим останній змушений звертатись до суду за їх захистом.

Рішенням Личаківського районного суду міста Львова від 26 вересня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 . Вважає рішення суду незаконним. Також вважає, що суд належним чином не з`ясував фактичних обставин справи щодо наявного порушення спільної сумісної власності АДРЕСА_1 та заявлених вимог, не перевірив доводів позивача й ненадав належної правової оцінки поданим доказам щодо порушення архітектурної цілісності будинку АДРЕСА_1 та подання недостовірної інформації ЛКП «Господар», не проаналізував суті зобов`язань та правовідносин, які виникли між сторонами щодо забезпечення балансоутримувачем схоронності житлового фонду і його належного використання, а також контролю додержання правил користування жилими приміщеннями. Моральна шкода йому завдана у зв`язку з неправомірними діями ЛКП «Господар». 
В апеляційній скарзі просить: 
Витребувати у ОСОБА_2 всі дозвільні документи, згідно яких вона «отримав право» на використання спільної сумісної власності ДВК та ВК в будинку АДРЕСА_1 , всупереч режиму спільної сумісної власності та ст. 382 ЦК України та скасувати ці дозволи.
Зобов`язати ОСОБА_2 надати доступ до ДВК для усунення порушень, щодо використання спільної сумісної власності ДВК в будинку АДРЕСА_1 .
Визнати бездіяльність ЛКП «Господар» з 27.07.2015 року, щодо здійснення належного контролю за протиправним використанням ОСОБА_2 ДВК в будинку АДРЕСА_1 та зобов`язати ЛКП «Господар» усунути ці порушення.
Визнати незаконним звернення ЛКП «Господар» в ЛьвівГаз від 02.11.2015 року з підстав наданої ними недостовірної інформації, що спричинило незаконне припинення подачі газу Позивачу та зобов`язати ЛКП «Господар» спростувати надану ним недостовірну інформацію.
Стягнути з ЛКП «Господар» на користь Позивача витрати на правову допомогу 8000 грн. та 5350 грн,, згідно договору №4012015 від 25.07.2015 року, актів виконаних робі, квитанції про оплату від 06.12.2017 року.
Стягнути з ЛКП «Господар» на користь Позивача моральну шкоду у розмірі 10000 грн.
Стягнути з ЛКП «господар» на користь Позивача 275 грн. апеляційного судового збору від 25.07.2016 року.
Зобов`язати ЛКП «Господар» створити незалежну комісію з питань ліквідації порушень норм ДВК і незаконного «спільного» використання ДВК, що по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 та перерахунку оплати за неналежно надані мешканцям будинку АДРЕСА_1 , житлово-комунальних послуг з 2012 по 2018 роки та здійснити перерахунок оплати.
Зобов`язати ЛКП «Господар» після завершення кожного чергового прибирання в обов`язковий спосіб інформувати одного з мешканців будинку АДРЕСА_1 «смс» способом або телефонним дзвінком на номер НОМЕР_1.

       Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 до задоволення не підлягає із наступних підстав.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд виходив з таких обставин.
В задоволенні позовних вимоги до відповідача ОСОБА_2 та відповідача ЛКП «Господар» щодо незаконності використання відповідачем ОСОБА_2 ДВК суміжного будинку, а також інші вимоги, що випливають із неї, в тому числі щодо визнання дій та бездіяльності незаконними та протиправними, усунення порушення прав, визнання незаконним та протиправним звернення ЛКП «Господар» до третьої особи ПАТ «Львівгаз» від 02.11.2015 року, зобов`язання створити незалежну комісію по питанню ліквідації порушень норм ДВК, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, судом відмовлено за їх недоведеністю.
Стосовно позовної вимоги щодо зобов`язання відповідача ЛКП «Господар» надати достовірну інформацію третій особі ПАТ «Львівгаз», що самовільне відновлення подачі газу позивачем не мало місце як це зазначено в листі ПАТ «Львівгаз» від 20.02.2017 року, судом відмовлено, у зв`язку з тим, що ЛКП «Господар» не є автором листа від 20.02.2017 року, у зв`язку з чим є неналежним відповідачем за цією вимогою, а відповідна вимога до ПАТ «Львівгаз» позивачем не заявлялася.
Стосовно позовних вимог, пов`язаних із перерахунком оплати за надані житлово-комунальні послуги, то суд виходить із того, що ЛКП «Господар» фактично надає відповідачу житлово-комунальні послуги, а також несе відповідні витрати, що підтверджується долученими відповідачем копіями документів, зокрема, розрахунками витрат, договорами, укладеними із виробниками послуг. Таким чином, фактично існують договірні відносини між ЛКП «Господар» та позивачем, оскільки підприємство надає послуги позивачу, а позивач ними користуються. Позивачем не надано суду жодних доказів щодо неналежного, неповного чи неякісного надання житлово-комунальних послуг відповідачем, в зв`язку з чим, судом в задоволенні таких позовних вимог, пов`язаних із перерахунком оплати за житлово-комунальні послуги, відмовлено.
З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних обставин.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передба чених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що позивач є власником квартири АДРЕСА_4 з 20.10.2018 року, до цього моменту, а саме на час подій, які є предметом спору, з його слів він фактично проживав за вказаною адресою без реєстрації. Відповідач ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_3 .
З акту приймання в експлуатацію димових та вентиляційних каналів житлових будинків від 27.09.2011 року, а також інших документів ПАТ «Львівгаз» щодо встановлення закінченого будівництвом об`єкта системи газопостачання (акту від 10.11.2011 року, технічних умов №19/2160, робочого проекту двоконтурного котла від 2011 року) вбачається, що на момент встановлення газового обладнання у квартирі відповідача ОСОБА_2 АДРЕСА_3 було проведено обстеження димових та вентиляційних каналів квартири та визначено, що такі відповідають технічним вимогам і придатні для відводу продуктів згорання від побутових газових приладів.
Із листа Личаківської районної адміністрації ЛМР від 19.11.2015 року № 33-зв-1688 вбачається, що за зверненням позивача було проведено обстеження спільного блоку ДВК, у який здійснюється відвід продуктів згоряння від побутових газифікованих приладів, як від квартир будинку АДРЕСА_2, так і АДРЕСА_1 , за результатами чого були виявлені порушення у підключенні газової колонки у квартирі АДРЕСА_4 , які 12.11.2015 року були усунуті працівниками ЛКП «Господар» згідно з вимогами «Правил безпеки систем газопостачання».
При цьому, як вбачається із листа Личаківської районної адміністрації ЛМР від 11.01.2016 року № 33-зв-3, з метою усунення порушень у підключенні газового обладнання працівниками ПАТ «Львівгаз» було перекрито подачу газу до квартир сторін АДРЕСА_4 та АДРЕСА_3, й після перепідключення газової колонки квартири позивача з дотриманою відстанню між газовими приладами (0,5 м.) газопостачання обох квартир було відновлено. Одночасно за зверненням позивача прийнято рішення про переключення газових приладів з ДВК будинку АДРЕСА_1 в будинок АДРЕСА_2 .
Як вбачається із листа Личаківської районної адміністрації ЛМР від 26.04.2016 року № 33-зв-219, вказане перепідключення ДВК з будинку АДРЕСА_1 в будинок АДРЕСА_2 за згодою власника квартири АДРЕСА_4 а працівниками ЛКП «Господар» було здійснено у квітні 2016 року, про що проінформовано позивача.
Оскільки зазначена обставина в ході судового розгляду ставилась позивачем під сумнів, зі згоди сторін було проведено повторне обстеження ДВК будинків АДРЕСА_2 і АДРЕСА_1 , і, як вбачається із акту № 23/09-19 від 23.09.2019 року, встановлено, що димові та вентиляційні канали квартир будинків відповідають технічним вимогам і придатні для відводу продуктів згорання від побутових газових приладів. При цьому газові прилади квартири АДРЕСА_3 відповідача ОСОБА_2 підключено до ДВК будинку АДРЕСА_2 , а газові прилади квартири АДРЕСА_4 позивача до ДВК будинку АДРЕСА_1 .
Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позовні вимоги до відповідача ОСОБА_2 та відповідача ЛКП «Господар» щодо незаконності використання відповідачем ОСОБА_2 ДВК суміжного будинку, а також інші вимоги, що випливають із неї, в тому числі щодо визнання дій та бездіяльності незаконними та протиправними, усунення порушення прав, визнання незаконним та протиправним звернення ЛКП «Господар» до третьої особи ПАТ «Львівгаз» від 02.11.2015 року, зобов`язання створити незалежну комісію по питанню ліквідації порушень норм ДВК, відшкодування матеріальної та моральної шкоди є недоведеними, а надані позивачем письмові докази та доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду не спростовують, а тому такі вимоги суд правильно визнав безпідставними такими, що не підлягають задоволенню.
Стосовно позовної вимоги щодо зобов`язання відповідача ЛКП «Господар» надати достовірну інформацію третій особі ПАТ «Львівгаз», що самовільне відновлення подачі газу позивачем не мало місце як це зазначено в листі ПАТ «Львівгаз» від 20.02.2017 року, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що така не підлягає задоволенню з огляду на те, що ЛКП «Господар» не є автором листа від 20.02.2017 року, у зв`язку з чим є неналежним відповідачем за цією вимогою, а відповідна вимога до ПАТ «Львівгаз» позивачем не заявлялася.
Стосовно позовних вимог, пов`язаних із перерахунком оплати за надані житлово-комунальні послуги, то суд виходить із того, що ЛКП „Господар" фактично надає відповідачу житлово-комунальні послуги, а також несе відповідні витрати, що підтверджується долученими відповідачем копіями документів, зокрема, розрахунками витрат, договорами, укладеними із виробниками послуг. Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що між ЛКП "Господар" та позивачем фактично існують договірні відносини, оскільки підприємство надає послуги позивачу, а позивач ними користуються. Позивачем не надано суду жодних доказів ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції щодо неналежного, неповного чи неякісного надання житлово-комунальних послуг відповідачем, а суд прийшов до правильного висновку, що позовні вимоги, пов`язані із перерахунком оплати за житлово-комунальні послуги, задоволенню не підлягають.
На підставі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
       Згідно ч.1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
       Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
       Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Згідно норм ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Слід зазначити, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 правильності висновків суду першої інстанції не спростовую і не дають підстав вважати, що йому відповідачами чиняться перешкоди у користуванні спільною сумісною власністю в будинку де він проживає.
Не доведено позивачем, щозвернення відповідача ЛКП «Господар» до третьої особи ПАТ «Львівгаз» від 02.11.2015 року порушує його законні права та інтереси, а також, що таке є незаконним та протиправним.
Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України - моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Оскільки вимога про відшкодування моральної шкоди є похідною від інших заявлених вимог, задоволення яких мало б встановити порушення законних прав позивача, однак судом таке не було встановлено, такі вимоги не були задоволені, відсутні підстави вважати, що ЛКП «Господар» завдав позивачу моральної шкоди. 
Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки суд першої та апеляційної інстанції прийшов до висновку про безпідставність заявлених позовних вимог у зв`язку з чим Личаківський районний суду міста Львова свої рішення 26 вересня 2019 року правильно відмовив позивачу у задоволенні його позовних вимог, судові витрати понесені позивачем в суді першої та апеляційної інстанції покладаються на позивача.
Додатково слід звернути увагу, що частина вимог апеляційної скарги виходять за межі заявлених позовних вимог в суді першої інстанції.

Згідно норм ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 жодним чином висновків суду першої інстанції в оскаржуваній частині не спростовують, а тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Личаківського районного суду міста Львова від 26 вересня 2019 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, 

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 
Рішення Личаківського районного суду міста Львова від 26 вересня 2019 року - залишити без змін. 

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 14 лютого 2020 року.

               Головуючий:                                        О.Я. Мельничук

               Судді:                                                        О.М. Ванівський

                                                                       Н.М. Курій