ПОСТАНОВА
Іменем України

27 лютого 2020 року 
Київ
справа №2а-6873/11
адміністративне провадження №К/9901/7818/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Шарапи В.М.,
суддів: Стеценка С.Г.,  Чиркіна С.М., 
розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 06.06.2016 у складі колегії суддів: Петрик І.Й. (головуючий), Вівдиченко Т.Р., Оксененка О.М. у справі №2а-6873/11 за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі міста Києва, Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, Відкритого акціонерного товариства "Радикал" про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій:
1.          24.10.2011 ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі міста Києва (надалі - відповідач 1, УПФУ), Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації (надалі - відповідач 2, УПСЗН), Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (надалі - відповідач 3, КМЦНЗСВ), Відкритого акціонерного товариства "Радикал" (надалі - відповідач 3, ВАТ "Радикал"), в якому з урахуванням змінених позовних вимог, просив:
1.1.          визнати незаконною відмову УПФУ в розрахунку пенсії із заробітної плати 0,3 гривень/місяць, одержаної за роботу в зоні відчуження Чорнобильської АЕС у 1986 році;
1.2. зобов`язати УПФУ встановити розрахунковий розмір заробітної плати для обчислення пенсії в сумі 0,3 гривень/місяць та затвердити нове розпорядження з достовірними даними розрахункової суми заробітної плати - 0,3 гривень/місяць;
1.3.          зобов`язати УПФУ встановити недостовірність даних, визнати недійсним та скасувати розпорядження про призначення пенсії від грудня 2011 року, що містить недостовірні дані про розрахункову суму заробітної плати - 0,297 гривень/місяць;
1.4.          зобов`язати УПФУ вчинити перерахунок і виплатити, з урахуванням виплачених сум, державну пенсію, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, інваліду ІІ групи, з розрахунку 0,03 гривень/місяць, з 01.04.1997 по 31.03.2003, з урахуванням зміни індексу вартості життя та зростання мінімальної заробітної плати, та з 01.04.2003 довічно - як інваліду ІІІ групи;
1.5.          зобов`язати УПФУ вчинити перерахунок і виплатити, з урахуванням виплачених сум, додаткову пенсію за ушкодження здоров`я, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, з урахуванням змін розміру мінімальної пенсії за віком, з 01.04.1997 по 31.03.2003 - як інваліду ІІ групи, з розрахунку 75% мінімальної пенсії за віком, та з 01.04.2003 довічно - як інваліду ІІІ групи, з розрахунку 50% мінімальної пенсії за віком; 
1.6.          визнати протиправними дії УПФУ щодо втрати (знищення) пенсійної довідки ВАТ "Радикал" від 21.12.1997 №96 і довідки Галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 28.09.2007 №37192, а також дії УПФУ в частині систематичної відмови вчинити службову перевірку фактів фальсифікації роботодавцем - ВАТ "Радикал" даних про роботу ОСОБА_1 в зоні відчуження Чорнобильської АЕС у пенсійній довідці від 03.12.1997 №3160, архівних даних Міністерства оборони України про режим роботи ОСОБА_1 в зоні відчуження Чорнобильської АЕС у 1986 році;
1.7.          зобов`язати УПФУ вчинити перерахунок і виплатити, з урахуванням виплачених сум, підвищення пенсії, як інваліду війни, з урахуванням змін розміру мінімальної пенсії за віком, з 27.04.1998 по 31.03.2003 - як інваліду війни ІІ групи з розрахунку 350% мінімальної пенсії за віком, з 01.04.2003 по 31.12.2005 - як інваліду ІІІ групи з розрахунку 200% мінімальної пенсії за віком;
1.8.          зобов`язати УПФУ здійснити виплату державної пенсії та інших періодичних платежів за один місяць негайно в сумі, яка склалась з урахуванням індексації доходів громадян, відновити за свій рахунок втрачені пенсійну довідку ВАТ "Радикал" та завірену копію довідки Галузевого Державного архіву Міністерства оборони України, пронумерувати сторінки пенсійної справи та скласти опис наявних документів;
1.9.          визнати протиправними дії УПСЗН щодо ненадання відповіді на звернення від 24.10.2011 та непризначення і невиплати одноразової компенсації, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інваліду ІІІ групи, у розмірі 30 мінімальних пенсій за віком;
1.10.          зобов`язати УПСЗН здійснити нарахування, а КМЦНЗСВ - виплату одноразової компенсації в сумі 30 мінімальних заробітних плат, з розрахунку мінімальної заробітної плати, яка визначається на момент виплати;
1.11.          стягнути моральну шкоду з УПФУ в розмірі 200000,00 гривень - за спричинення ушкодження здоров`я внаслідок протиправних дій, бездіяльності, з УПСЗН - у розмірі 6000,00 гривень - за спричинення ушкодження здоров`я у зв`язку з невиплатою одноразової компенсації, та 3000,00 гривень - за ненадання відповіді на звернення;
1.12.          встановити недостовірність даних, визнати недійсними та скасувати пенсійну довідку ВАТ "Радикал" на ім`я ОСОБА_1  від 03.12.1997 №3160 пенсійної справи №203025 (№888675), як таку, що містить недостовірну інформацію про режим роботи та суми отриманої позивачем премії за роботу в зоні відчуження Чорнобильської АЕС, і протокол про призначення та нарахування ОСОБА_1 . УПФУ пенсії від грудня 1997 року пенсійної справи №203025 (№888675), як такий, що ґрунтується на недостовірних даних довідки ВАТ "Радикал" від 03.12.1997 №3160 і вчинений без підтверджуючих первинних документів про роботу позивача в зоні відчуження по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році. 
2.          Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 13.09.2012 позовну заяву в частині позовних вимог про визнання неправомірними дій УПФУ і здійснення перерахунку додаткової пенсії  ОСОБА_1 за ушкодження здоров`я, як учаснику ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, з урахуванням змін розміру мінімальної пенсії за віком, з 01.04.1997 по 31.03.2003 - як інваліду II групи з розрахунку 75% мінімальної пенсії за віком, та з 01.04.2003 по 24.04.2011 - як інваліду III групи з розрахунку 50% мінімальної пенсії за віком; як інваліду війни з урахуванням змін розміру мінімальної пенсії за віком - з 27.04.1998 по 31.03.2003, як інваліду війни ІІ групи з розрахунку 350% мінімальної пенсії за віком, з 01.04.2003 по 31.12.2005, як інваліду війни III групи з розрахунку 200% мінімальної пенсії за віком - залишено без розгляду.
3.          Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 13.09.2012, з урахуванням ухвали цього суду від 24.09.2012 про виправлення описок, позовні вимоги задоволено частково. 
3.1.          Визнано протиправними дії УПФУ щодо неправильного розрахунку пенсії ОСОБА_1 , як військовозобов`язаному, призваному на збори, із заробітної плати 0,03 гривень/місяць, одержаної ОСОБА_1 за роботу в зоні відчуження Чорнобильської АЕС у 1986 році. 
3.2.          Зобов`язано УПФУ: 
-скасувати розпорядження про призначення пенсії позивачеві від грудня 2011 року; 
-затвердити нове розпорядження з достовірними даними розрахункової суми заробітної плати, яким встановити розрахунковий розмір заробітної плати для обчислення ОСОБА_1 пенсії в сумі 0,03 гривень/місяць; 
-здійснити перерахунок та виплати суми державної пенсії, як учаснику ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, інваліду ІІ групи, з урахуванням виплачених сум, з розрахунку 0,03 гривень/місяць з 01.04.1997 по 31.03.2003, з урахуванням зміни індексу вартості життя та зростання мінімальної заробітної плати; 
-здійснити перерахунок та виплати суми державної пенсії, як учаснику ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, інваліду ІІІ групи, з урахуванням виплачених сум, з розрахунку 0,03 гривень/місяць з 01.04.2003, з урахуванням зміни індексу вартості життя та зростання мінімальної заробітної плати. 
3.3.          Визнано протиправними дії УПСЗН щодо ненадання відповіді на звернення ОСОБА_1 від 24.10.2011 та щодо непризначення і невиплати ОСОБА_1 одноразової компенсації, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інваліду ІІІ групи, у розмірі 30 мінімальних заробітних плат. 
3.4.          Зобов`язано УПСЗН надати ОСОБА_1 відповідь на звернення від 24.10.2011 та здійснити нарахування, а КМЦНЗСВ - здійснити ОСОБА_1 виплату одноразової компенсації в сумі 30 мінімальних заробітних плат, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інваліду ІІІ групи, з розрахунку мінімальної заробітної плати, яка визначається на момент виплати. 
3.5.          В іншій частині позовних вимог відмовлено.
4.          Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 24.09.2012 ОСОБА_1 у задоволенні заяви про роз`яснення постанови Дніпровського районного суду міста Києва від 13.09.2012 відмовлено.
5.          Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 29.11.2013 постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 13.09.2012 скасовано та прийнято нову постанову.
5.1.          Закрито провадження по справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до УПФУ про перерахунок пенсії згідно статей 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-XII (надалі - Закон №796-XII) за період з 06.10.2010 по 22.07.2011 включно. 
5.2.          Позовні вимоги задоволено частково. 
5.3.          Зобов`язано УПФУ здійснити перерахунок та виплату позивачеві пенсії на підставі довідки ВАТ "Радикал" від 21.12.2007 №96 та довідки Галузевого державного архіву від 28.09.2007 №37192, починаючи з 24.04.2011, з урахуванням проведених виплат. 
5.4.          В іншій частині позовних вимог відмовлено.
6.          Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 27.04.2016 скасовано постанову       Київського апеляційного адміністративного суду від 29.11.2013 та направлено справу на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.
7.          Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 06.06.2016 постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 13.09.2012 скасовано та ухвалено нову, якою       позовні вимоги задоволено частково.
7.1.          Визнано протиправними дії УПСЗН щодо ненадання відповіді на звернення ОСОБА_1 від 24.10.2011.
7.2.          Зобов`язано УПСЗН надати позивачу відповідь на звернення ОСОБА_1 від 24.10.2011.
7.3.          Закрито провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до УПФУ про: перерахунок пенсії згідно зі статтями 50, 54 Закону №796-XII за період з 06.12.2010 по 22.07.2011 включно; визнання недійсними та скасування пенсійної довідки ВАТ "Радикал" від 03.12.1997 №3160 та протоколу про призначення та нарахування пенсії УПФУ від грудня 1997 року; визнання незаконною відмови УПФУ в розрахунку пенсії із заробітної плати 0,03 гривень/місяць, одержаної за роботу в зоні відчуження Чорнобильської АЕС у 1986 році; зобов`язання УПФУ встановити розрахунковий розмір заробітної плати для обчислення пенсії в сумі 0,03 гривень/місяць. 
7.4.          В іншій частині позовних вимог відмовлено.
8.           ОСОБА_1 подав до Європейського Суду з прав людини заяву, якій присвоєно №43277/13. 
9.          12.10.2017 Великою палатою Європейського Суду з прав людини ухвалено рішення у справі "Бурмич та інші проти України", яким встановлено існування структурної проблеми, що призводить до порушення пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та статті 1 Протоколу №1 до цієї Конвенції.
10.          Листом від 12.10.2017 Європейський Суд з прав людини повідомив ОСОБА_1 про ухвалення рішення у справі "Бурмич та інші проти України", при цьому вказавши про приєднання до даної справи поданої ним заяви №43277/13.
11.          Судами попередніх інстанцій під час судового розгляду справи встановлено, що:
11.1.           ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1-ої категорії та як військовозобов`язаний був відряджений ВАТ "Радикал" до Дніпровського військового комісаріату міста Києва на спеціальні військові збори і приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 15.05.1986 по 05.06.1986.
11.2.          З квітня 1997 року позивачу встановлена інвалідність 2 групи, яка пов`язана з виконанням службових обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а з квітня 2003 року йому встановлена 3 група інвалідності безстроково.
11.3.          З 01.12.1997 ОСОБА_1 була призначена та виплачувалася пенсія з розрахунку               8-годинного робочого дня в зоні відчуження Чорнобильської АЕС у 1986 році.
11.4.          Про роботу позивача в зоні відчуження Чорнобильської АЕС видавалися довідки, які відсутні в матеріалах пенсійної справи, та які містять інформацію про роботу позивача в зоні відчуження на Чорнобильській АЕС протягом 16 годин на добу, а саме: архівна довідка Галузевого державного архіву від 28.09.2007 №37192 та довідка №96 від 21.12.2007 ВАТ "Радикал". При цьому, з копії заяви позивача на ім`я начальника УПФУ від 15.01.2008, яка зареєстрована 15.01.2008 за вх.№213/07 вбачається, що вказані довідки було надані останнім відповідачу 1.
11.5.          З 01.10.2010 на підставі заяви ОСОБА_1 йому призначено пенсію по інвалідності в розмірі фактичних збитків в мінімальному розмірі без врахування заробітку за час роботи в зоні відчуження відповідно до зазначених вище довідок.
11.6.          Крім того, 24.10.2011 ОСОБА_1 звернувся до УПСЗН із заявою, в якій просив повідомити коли і в якому розмірі йому нарахована та виплачена ними сума одноразової компенсації за шкоду заподіяної здоров`ю, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1986 року 1 категорії, 3 групи інвалідності. У разі невиконання УПСЗН чинного законодавства в повному обсязі або частково щодо зазначеної виплати, позивач просив надати йому інформаційну довідку про дату і суму виплати зазначеної разової компенсації, перерахувати та сплатити йому суму зазначеної разової компенсації і про вжиті заходи просив повідомити за його адресою, яку в заяві вказано як:     АДРЕСА_1 . 
11.7.          Судами попередніх інстанцій досліджено, що наданий у відповідь на звернення від 24.10.2011 лист УПСЗ від 01.11.2011 №37/13-9276 ОСОБА_1 , фактично, направлений не був і у даному листі вказано невірну адресу позивача, а саме: АДРЕСА_2 .
12.          Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги частково, виходив з того, що з огляду на досліджені під час судового розгляду справи докази, нарахування позивачу пенсії має відбуватись з урахуванням даних, що містяться у довідках Галузевого державного архіву від 28.09.2007 №37192, ВАТ "Радикал" від 21.12.2007 №96, які надавались УПФУ та в яких вказано про те, що робочий день позивача в зоні відчуження на Чорнобильській АЕС складав 16 годин на добу, а також з розрахунку суми заробітної плати - 0,03 гривень/місяць. У зв`язку з цим, судом першої інстанції були задоволені позовні вимоги в частині неправомірності дій УПФУ щодо невірного розрахунку пенсії позивача та зобов`язання УПФУ скасувати своє скасувати розпорядження про призначення позивачу пенсії та затвердити нове розпорядження з достовірними даними розрахункової суми заробітної плати, здійснити перерахунок і виплату позивачу сум державної пенсії, як учаснику ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, інваліду ІІ групи, з урахуванням виплачених сум, за період з 01.04.1997 по 31.03.2003 та з 01.04.2003. 
Окрім того, судом першої інстанції з`ясовано те, що позивач не отримав відповіді від УПСЗН на своє звернення від 24.10.2011, в якому просив повідомити його коли і в якому розмірі йому було нараховано і виплачено суму одноразової компенсації за шкоду заподіяної його здоров`ю, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1986 року 1 ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Також, судом першої інстанції досліджено докази на підтвердження того, що позивачу не виплачувалась визначена законодавством одноразова компенсація. Тому, суд дійшов висновку про порушення відповідачем 2 не лише законодавства щодо звернення громадян, але і вимог Закону №796-XII та вирішив за необхідне зобов`язати УПСЗН не лише надати відповідь на звернення позивача, але і здійснити нарахування, а КМЦНЗСВ - здійснити виплату одноразової компенсації в розмірі, визначеному статтею 48 Закону №796-XII.
13.          Суд апеляційної інстанції, скасовуючи судове рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про часткове задоволення позовних вимог, виходив з того, що ухвалою суду першої інстанції від 13.09.2012 вимоги позивача про зобов`язання відповідача 1 виплатити державну пенсію та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю на підставі статей 50, 54 Закону №796-XII за період з 01.04.1997 по 31.03.2003 та з 01.04.2003 по 24.04.2011 були залишені без розгляду. Крім того, суд апеляційної інстанції, пославшись на існування відкритого виконавчого провадження №30582571 з примусового виконання виконавчого листа №2-а-4651/2011 від 04.11.2011, яким УПФУ зобов`язано здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії відповідно до статей 50, 54 Закону №796-XII за період з 06.12.2010 по 22.07.2011, закрив провадження у справі у відповідній частині позовних вимог. Також, суд апеляційної інстанції зазначив, що з 23.07.2011 при нарахуванні належних позивачу пенсійних виплат застосовуються положення Постанови Кабінету Міністрів України від 06.07.2011 №745 "Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету" (надалі - Постанова №745), а тому 22.07.2011 є кінцевим строком по який позивачу належить здійснювати виплати в розмірах встановлених статтями 50, 54 Закону №796-XII.
На переконання суду апеляційної інстанції, нарахування відповідачем 1 пенсії позивача на підставі довідок Галузевого державного архіву від 28.09.2007 №37192 та ВАТ "Радикал" від 21.12.2007 №96 є неможливим, оскільки ці довідки були втрачені органом пенсійного фонду, а також відсутні в матеріалах пенсійної справи, що сторонами не заперечується. 
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача про зобов`язання відповідачів 2, 3 нарахувати та виплатити останньому компенсацію за шкоду, заподіяну здоров`ю, особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, у зв`язку з тим, що позивачем не було подано до УПСЗН документів, необхідних для призначення такої допомоги, що підтверджується листом відповідача 2 від 01.11.2011 №37/13-9276.
Що стосується вимог позивача в частині визнання недійсними та скасування пенсійної довідки   ВАТ "Радикал" №3160 від 03.12.1997, протоколу про призначення та нарахування пенсії від грудня 1997 року, визнання незаконною відмови УПФУ в розрахунку позивачу пенсії із заробітної плати 0,03 гривень/місяць, одержаної за роботу в зоні відчуження Чорнобильської АЕС у 1986 році та зобов`язання УПФУ встановити розрахунковий розмір заробітної плати для обчислення йому пенсії в сумі 0,03 гривень/місяць, суд апеляційної інстанції наголосив, що вони були предметом розгляду в межах справи №755/18390/13-а і постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 27.11.2014, яка набрала законної сили, у задоволенні цих вимог позивачу було відмовлено. 
Що стосується вимог позивача в частині визнання недійсним та скасування розпорядження про призначення йому пенсії від грудня 2011 року, то судом апеляційної інстанції досліджено, що розпорядженням УПФУ від жовтня 2015 року позивачу було встановлено розрахунковий розмір заробітної плати для обчислення пенсії в сумі 0,03 гривень/місяць. Тому, на переконання суду, скасування розпорядження УПФУ від грудня 2011 року не породжуватиме наслідків для позивача, адже останнє вичерпало свою дію у зв`язку із прийняттям розпорядження від жовтня 2015 року.
Також, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивачем не надано доказів завдання йому відповідачами моральної шкоди, відтак на думку суду, підстави для її стягнення відсутні.
Короткий зміст вимог та узагальнені доводи касаційної скарги:
14.          Позивач подав касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 06.06.2016, в якій просить її скасувати, а постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 13.09.2012 та ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 24.09.2012 - залишити без змін і ухвалити додаткове рішення щодо нерозглянутих судом першої інстанції додаткових позовних вимог згідно заяви позивача від 03.10.2012 (повторно).
14.1.          Аргументи скаржника на обґрунтування доводів касаційної скарги зводяться до того, що у матеріалах справи наявні неправильність та неповнота дослідження доказів і встановлення  обставин справи, неправильність застосування норм матеріального та процесуального права     судом апеляційної інстанцій. 
Зокрема, скаржник зазначає про допущення судом апеляційної інстанцій порушень вимог статей 158, 190-191, 195 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), яке полягало в тому, що у матеріалах справи відсутні докази вручення усім учасникам справи копій апеляційних скарг, внаслідок чого останні не змогли скористатись своїм правом на подання заперечень на апеляційну скаргу. Крім того, судом апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові не зазначено межі вимог апеляційних скарг, що подавались відповідачами і не звернуто увагу на недоліки поданих ними апеляційних скарг, які не були оплачені судовим збором, а у постанові суду за наслідками апеляційного перегляду - не вирішено питання про стягнення судових витрат. Також, на переконання скаржника, суду апеляційної інстанції належало постановити ухвалу про закриття провадження у справі в частині позовних вимог.
Скаржник наполягає на тому, що суд апеляційної інстанції безпідставно вказав про залишення ухвалою суду першої інстанції від 13.09.2012 позовної заяви без розгляду в частині позовних вимог про зобов`язання відповідача 1 виплатити державну пенсію та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю на підставі статей 50, 54 Закону №796-XII за період з 01.04.1997 по 31.03.2003 та з 01.04.2003 по 24.04.2011, оскільки дана ухвала суду стосувалась виключно додаткової пенсії, яка виплачувалась з державного бюджету. 
Також, скаржник вважає безпідставним посилання суду апеляційної інстанції на Постанову №745, як на підставу для припинення здійснення йому з 23.07.2011 пенсійних виплат в розмірах, встановлених статтями 50, 54 Закону №796-XII, адже ця Постанова стосується лише тих виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету, в той час як право на виплату пенсії, нарахованої з суми заробітної плати (яка виплачується з коштів Пенсійного фонду, а не з коштів державного бюджету) гарантується чинним законодавством.
У своїй касаційній скарзі скаржник звертає увагу суду касаційної інстанції на ту обставину, що предмети позовів, заявлених в межах справ №2-а-4651/2011, №2а-3275/11, №755/18390/13-а, у яких прийняті судові рішення, що набрали законної сили, на які покликався суд апеляційної інстанції, є відмінними від предмету позову, заявленого в межах даної адміністративної справи. При цьому, скаржник наголошує, що його право на перерахунок пенсії згідно достовірних відомостей щодо розміру заробітної плати не залежить від обставин, встановлених цими судовими рішеннями. 
Скаржник вказує, що матеріали пенсійної справи не досліджувались судом апеляційної інстанції і вони відсутні у матеріалах судової справи, тому висновки суду про втрату відповідачем 1 довідок Галузевого державного архіву від 28.09.2007 №37192 та ВАТ "Радикал" від 21.12.2007 №96 і неможливість їх врахування при визначенні розміру пенсії позивача не відповідають дійсним обставинам справи та є необґрунтованими. Більш того, суд першої інстанції при визначенні розміру заробітної плати позивача брав до уваги відновлені довідки, а відповідач 1 надав для суду розпорядження від жовтня 2015 року, яким позивачу призначено пенсію, виходячи з розміру його заробітної плати на рівні 0,03 гривень/місяць.
В частині вирішення судом апеляційної інстанції позовних вимог, заявлених до УПСЗН та КМЦНЗСВ, скаржник зазначив про безпідставність посилань суду на лист від 01.11.2011 №37/13-9276, в якому йдеться про необхідність подання ним документів, необхідних для виплати компенсації за шкоду, заподіяну здоров`ю, особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, оскільки цей лист не був отриманий скаржником, а відповідно останній не міг виконати наведені у ньому вимоги. Тому, скаржник вважає, що суд апеляційної інстанції не міг встановити тієї обставини, що позивач не подав до УПСЗН документів для виплати йому компенсації. 
З огляду на це, скаржник наголошує на відсутності у суду апеляційної інстанції підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції, яке відповідало вимогам законності. 
15.          Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18.07.2016 за даною касаційною скаргою було відкрито касаційне провадження.
16.          На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.01.2018 касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Гриціва М.І., суддів Берназюка Я.О., Коваленко Н.В. 
17.          13.11.2017 ОСОБА_1 подав до Верховного Суду України заяву, в якій просив переглянути постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 06.06.2016 на підставі пункту 3 частини 1 статті 237 КАС України в редакції, чинній до 15.12.2017. 
18.          Ухвалою Верховного Суду від 26.01.2018 відмовлено у допуску даної справи до провадження.
19.          26.02.2018 ОСОБА_1 подав до Великої Палати Верховного Суду заяву, в якій просив переглянути постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 06.06.2016 за виключними обставинами на підставі пункту 3 частини 5 статті 361 КАС України - установлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні даної справи судом та скасувати зазначене судове рішення і залишити в силі постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 13.09.2012.
20.          У зв`язку з цим, супровідним листом Верховного Суду від 29.03.2018 матеріали даної справи передані до Великої Палати Верховного Суду для розгляду заяви ОСОБА_1 .
21.          Постановою Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2018 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 06.06.2016 за виключними обставинами відмовлено.
22.          19.04.2018 матеріали справи було повернуто до Верховного Суду після розгляду заяви ОСОБА_1 . Великою Палатою Верховного Суду.
23.          На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями  від 17.07.2019 касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді          Шарапи В.М., Стеценка С.Г., Чиркіна С.М.
24.          Відповідачами відзивів (заперечень) на касаційну скаргу не подано. 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Висновки суду за результатами розгляду касаційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд касаційної інстанції:
25.          При розгляді касаційної скарги колегія суддів касаційного суду враховує вимоги частин 1-2 статті 341 КАС України (в редакції, чинній до 08.02.2020), відповідно до яких суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
26.          Зважаючи на вимоги заявлені у касаційній скарзі, які зводяться до необхідності скасування судового рішення суду апеляційної інстанції та залишення в силі постанови суду першої інстанції, судом касаційної інстанції надається оцінка правильності застосування норм матеріального права і дотримання норм процесуального права судами попередніх інстанцій виключно в частині задоволених позовних вимог. Тому, судом касаційної інстанції не беруться до уваги і відхиляються, як безпідставні доводи касаційної скарги, які стосуються висновків судів попередніх інстанцій у тій частині позовних вимог, у задоволенні яких останньому відмовлено за наслідками розгляду справи судом першої інстанції. 
27.          Відповідно до статті 15 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (в редакції, чинній на час спірних правовідносин, надалі - Закон №1788-XII), умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом Української РСР "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.
28.          Згідно з частинами 1-2, 5 статті 54 Закону №796-XII (в редакції, чинній на час спірних правовідносин), пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно з законодавством. В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу в зоні відчуження у 1986-1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців. Порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України.
29.          Абзацом 6 пункту 1 Порядку обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, що затверджений Постановою Кабінет Міністрів України від 30.05.1997 №523 (що був чинним на час спірних правовідносин) передбачено, що у разі якщо особа пропрацювала у 1986-1990 роках у зоні відчуження менше календарного місяця, пенсія обчислюється за її бажанням із заробітку, одержаного за роботу у зоні відчуження за весь фактично відпрацьований час, в одному із неповних календарних місяців роботи протягом цих років, без додавання суми заробітку за період роботи за межами зони відчуження. У такому разі заробіток за весь фактично відпрацьований час ділиться на число відпрацьованих днів, а одержана сума множиться на 25,4. Коли дні роботи припали на вихідні і святкові дні, розрахунок заробітку за 25,4 робочих дня здійснюється у такому ж порядку, як і за роботу у робочі дні, а доплата за вихідні і святкові дні нарахована за фактично відпрацьований час, з урахуванням установленої кратності, додається до суми обчисленого заробітку.
30.          Частиною 4 статті 15 Закону №796-XII (в редакції, чинній на час спірних правовідносин) визначено, що видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - місцевими Радами народних депутатів на цих територіях.
31.          Зокрема, починаючи з 15.03.1996 листом Міністерства соціального захисту населення України від 27.02.1996 №01-3/244-013-2 запроваджено форму довідки про заробіток, наведену в додатку до даного листа, яку необхідно подавати для призначення пенсії по інвалідності внаслідок Чорнобильської катастрофи.
32. Крім того, відповідно до абзацу 5 частини 1 статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (в редакції, чинній на час спірних правовідносин, надалі - Закон №1058-IV), заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
33.          У зв`язку з цим, Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (зареєстрований у Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846), згідно з пунктом 17 якого (в редакції, чинній на час спірних правовідносин), довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або державними архівними установами.
34.          Аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що єдиною і обов`язковою умовою для обчислення особі пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, з урахуванням заробітної плати за період роботи до 1 липня 2000 року, є підтвердження нарахування такої заробітної плати первинними документами, зокрема, виписками з особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працювала особа, яка звертається за призначенням пенсії. Тобто, роботодавець має право видати довідку про розмір заробітної плати та її складові за даними, що містяться у розрахунковому листі особи за відповідний період.
35.          Правова позиція аналогічного змісту наведена Верховним Судом України у постанові від 15.12.2015 у справі №2-а/576/29/14 та Верховним Судом у постановах від 13.02.2018 у справі №358/1179/17, від 26.10.2018 у справі №576/1467/16-а. 
36.          Також, частиною 1 статті 43 Закону №1058-IV передбачено, що перерахунок пенсій за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років, призначених до набрання чинності цим Законом, здійснюється за нормами цього Закону на підставі документів про вік, страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час перерахунку в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло раніше, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. 
37.          Як встановлено судами попередніх інстанцій, ВАТ "Радикал" видано ОСОБА_1 довідку про заробіток від 03.12.1997 №3160, форма якої відповідає тій, що затверджена листом Міністерства соціального захисту населення України від 27.02.1996 №01-3/244-013-2, в якій вказано про роботу в зоні відчуження з урахуванням 8-годинного робочого дня. 
38.          В той же час, у виданій ОСОБА_1 довідці ВАТ "Радикал" від 21.12.2007 №96, додатком до якої слугує архівна довідка Галузевого державного архіву від 28.09.2007 №37192, вказано про роботу останнього в зоні відчуження з урахуванням 16-годинного робочого дня. 
39.          При цьому, в матеріалах справи міститься заява позивача від 15.01.2008 з відбитком штампа вхідної кореспонденції УПФУ, яку досліджено судами попередніх інстанцій та з якої вбачається, що довідка ВАТ "Радикал" від 21.12.2007 №96 надавалась відповідачу 1 і була зареєстрована ним 15.01.2008 за вх.№213/07.
40.          Судом першої інстанції досліджено, що з урахуванням вказаних довідок про заробітну плату, середньомісячна заробітна плата, з якої повинна розраховуватись пенсія ОСОБА_1 , становить 3742,29 крб., що перевищує 3,0 тис. крб., тому розрахунковий розмір заробітної плати для обчислення пенсії позивача складає 0,03 грн./міс., а не 0,02976 грн./міс., як визначено УПФУ в розпорядженні про призначення позивачу пенсії з 01.12.1997.
41.          Натомість, суд апеляційної інстанції послався на втрату відповідачем 1 довідки ВАТ "Радикал" від 21.12.2007 №96 та її відсутність у матеріалах пенсійної справи, що на думку цього суду, унеможливлює перерахунок пенсії позивача на підставі даної довідки.
42.          З цього приводу колегія суддів касаційного суду вважає за необхідне наголосити, що обставина щодо відсутності в УПФУ, як в уповноваженого органу, даної довідки про заробітну плату позивача, за умови наявності доказів її надання для відповідача 1, не може позбавляти позивача гарантованого йому чинним законодавством права на визначення розміру пенсії по інвалідності, виходячи з достовірного розміру одержаного ним за час роботи в зоні відчуження заробітку. 
43.          При цьому, суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог у цій частині   не ставив під сумнів правильність обрахунку заробітної плати, наведеного у довідці ВАТ "Радикал" від 21.12.2007 №96 і архівній довідці Галузевого державного архіву від 28.09.2007 №37192, а також                  не висловив жодних зауважень відносно їх змісту чи форми. 
44.          Заслуговують на увагу як слушні доводи касаційної скарги стосовно безпідставності посилань суду апеляційної інстанції на матеріали пенсійної справи позивача, які в якості доказів під час судового розгляду справи не досліджувались і до неї не долучались. Надання ж відповідачем 1 окремих документів з матеріалів пенсійної справи не може слугувати підставою для висновку суду про відсутність у пенсійній справі позивача довідки ВАТ "Радикал" від 21.12.2007 №96 взагалі. 
45.          Таким чином, суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги в частині: визнання протиправними дій УПФУ щодо неправильного розрахунку пенсії ОСОБА_1 , як військовозобов`язаному, призваному на збори, із заробітної плати 0,03 гривень/місяць, одержаної ОСОБА_1 за роботу в зоні відчуження Чорнобильської АЕС у 1986 році; здійснення перерахунку та виплати суми державної пенсії, як учаснику ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, інваліду ІІ групи, з урахуванням виплачених сум, з розрахунку 0,03 гривень/місяць з 01.04.1997 по 31.03.2003, з урахуванням зміни індексу вартості життя та зростання мінімальної заробітної плати; здійснення перерахунку та виплати суми державної пенсії, як учаснику ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, інваліду ІІІ групи, з урахуванням виплачених сум, з розрахунку 0,03 гривень/місяць з 01.04.2003, з урахуванням зміни індексу вартості життя та зростання мінімальної заробітної плати, прийняв судове рішення, яке відповідає закону, що було помилково скасовано судом апеляційної інстанції.
46.          За приписами статті 352 КАС України (в редакції, чинній до 08.02.2020), суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
47.          Отже, постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 06.06.2016 щодо відмови   у задоволенні вказаних позовних вимог підлягає скасуванню із залишенням в силі постанови Дніпровського районного суду міста Києва від 13.09.2012 у відповідній частині.
48.          Водночас, колегія суддів касаційного суду погоджується з висновком суду апеляційної інстанції щодо необхідності відмови у задоволенні позовних вимог в частині скасування розпорядження про призначення пенсії позивачеві від грудня 2011 року та затвердження нового розпорядження з достовірними даними розрахункової суми заробітної плати, яким встановити розрахунковий розмір заробітної плати для обчислення ОСОБА_1 пенсії в сумі 0,03 гривень/місяць. Зокрема, судом апеляційної інстанції встановлено, що у жовтні 2015 року, тобто після розгляду цієї справи судом першої інстанції, УПФУ було прийняте нове розпорядження, яким позивачу встановлено розрахунковий розмір заробітної плати для обчислення пенсії в сумі 0,03 грн./міс., що свідчить про відсутність у позивача порушених прав, свобод та інтересів і, відповідно, відсутність предмету спору в цій частині позовних вимог на час апеляційного перегляду справи. 
49.          За змістом положень частини 1 статті 350 КАС України (в редакції, чинній до 08.02.2020), суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
50.          Тому, постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 06.06.2016 щодо відмови у задоволенні вказаних позовних вимог підлягає залишенню без змін.
51.          Що стосується позовних вимог, заявлених до відповідача 2 - УПСЗН і відповідача 3 - КМЦНЗСВ, то колегія суддів касаційного суду доходить наступних висновків. 
52.          Відповідно до частини 1 статті 14 Закону України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 №393/96-ВР (в редакції, чинній на час спірних правовідносин, надалі - Закон 393/96-ВР), органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, посадові особи зобов`язані розглянути пропозиції (зауваження) та повідомити громадянина про результати розгляду.
53.          Згідно з частиною 1 статті 20 Закону №393/96-ВР, звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
54.          Як встановлено судами попередніх інстанцій, лист УПСЗН від 01.11.2011 №37/13-9276, наданий  у відповідь на звернення ОСОБА_1 від 24.10.2011, не був надісланий останньому, адже відповідачем 2 не було надано для суду належних доказів його надіслання і у даному листі вказано невірну адресу позивача.
55.          З огляду на це, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, з яким погоджується колегія суддів касаційного суду, з приводу протиправності дій відповідача 2 щодо ненадання відповіді на звернення позивача та необхідності зобов`язання його надати відповідь на таке звернення. 
56.          У свою чергу, суд першої інстанції вважав за необхідне визнати протиправними дії відповідача 2 також щодо непризначення і невиплати позивачу одноразової компенсації, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інваліду ІІІ групи, у розмірі 30 мінімальних заробітних плат та зобов`язати його здійснити нарахування, а відповідача 3 - виплату цієї одноразової компенсації, з чим не погодився суд апеляційної інстанції.
57.          Абзацом 5 частини 1 статті 48 Закону №796-XII (в редакції, чинній до 01.01.2008) передбачено, що одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім`ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, виплачується в таких розмірах: інвалідам III групи - 30 мінімальних заробітних плат.
58.          Пунктом 28 розділу II "Внесення змін до деяких законодавчих актів України" Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28.12.2007 №107-VI (який набрав чинності 01.01.2008, надалі - Закон №107-VI) статтю 48 Закону №796-XII викладено у такій редакції: "Одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім`ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України".
59.          Водночас, Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 №10рп/2008 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), серед іншого, положення пункту 28 розділу II "Внесення змін до деяких законодавчих актів України" Закону №107-VI, тому застосуванню до спірних правовідносин підлягають положення статті 48 Закону №796-XII в редакції, що діяла до 01.01.2008.
60.          Чинним на час звернення позивача із заявою до відповідача 2 законодавством, зокрема, Законом №796-XII та Постановою Кабінету Міністрів України "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 26.07.1996 №836 не було передбачено обов`язку подання особою, заінтересованою у призначенні та виплаті їй одноразової компенсації як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, яка стала інвалідом внаслідок Чорнобильської катастрофи, заяви про виплату одноразової компенсації за встановленою формою, так само як і не було визначено переліку документів, подання яких є необхідним для призначення та виплати такої одноразової компенсації.
61.          Тому, слід відхилити посилання відповідача 2 у листі від 01.01.2011 №37/13-9276 на ту обставину, що одноразова компенсація позивачу не виплачувалась внаслідок неподання останнім документів, які підтверджують наявність у нього права на її призначення та виплату, а саме, експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії. 
62. Суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог у відповідній частині, також зазначив про неподання позивачем даного документу для призначення та виплати йому одноразової компенсації, при цьому не вказавши нормативного акту, яким передбачено обов`язок щодо його подання.  
63.          Як з`ясували суди попередніх інстанцій, ОСОБА_1 на момент звернення до УПСЗН володів статусом учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1-ої категорії, йому було встановлено інвалідність 3 групи, пов`язану з виконанням службових обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, безстроково, після встановлення якої визначена законодавством одноразова компенсація йому виплачена не була. 
64.          Тобто, на основі встановлених судами попередніх інстанцій обставин можливо дійти висновку, що у позивача існувало право на призначення та виплату йому одноразової компенсації.
65.          При цьому, колегія суддів касаційного суду вважає за необхідне наголосити, що повноваження вирішувати питання щодо наявності підстав для призначення та виплати одноразової компенсації є дискреційними повноваженнями УПСЗН у випадку спірних правовідносин. Разом з тим, будь-які дискреційні повноваження повинні мати межі, встановлені законом, вони не є абсолютними та закінчуються з прийняттям суб`єктом владних повноважень певного рішення чи вчинення ним певних дій, які свідчить про те, що він скористався наданим йому правом власного розсуду (дискреційними повноваженнями), чим виключив можливість прийняття іншого рішення.
66.          Оскільки відповідачем 2, фактично, прийнято рішення за наслідками розгляду заяви позивача, яким відмовлено у призначенні та виплаті йому одноразової компенсації з підстав, які під час судового розгляду даної адміністративної справи визначені необґрунтованими, то поряд із зобов`язанням відповідача 2 надати неотриману відповідь на звернення, належний спосіб захисту порушеного права позивача, полягав також у зобов`язанні відповідача 2 здійснити виплату одноразової компенсації позивачу у встановленому законодавством розмірі.
67.          За приписами статті 352 КАС України (в редакції, чинній до 08.02.2020), суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
68.          Отже, постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 06.06.2016 щодо відмови   у задоволенні вказаних позовних вимог підлягає скасуванню із залишенням в силі постанови Дніпровського районного суду міста Києва від 13.09.2012 у відповідній частині.
69.          З приводу вимоги касаційної скарги про ухвалення додаткового судового рішення щодо нерозглянутих судом першої інстанції позовних вимог згідно заяви позивача від 03.10.2012 (повторно), то у відповідності до вимог пункту 1 частини 1 статті 352 КАС України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення. Відтак, ухвалення додаткового судового рішення, в разі невирішення однієї з позовних вимог, покладається на той суд, який ухвалив, відповідно, основне судове рішення щодо вимог позову, тобто, у випадку спірних правовідносин - на Дніпровський районний суд міста Києва.  У зв`язку з цим, Верховний Суд, як суд касаційної інстанції у даній справі, позбавлений процесуальної можливості розглянути заяву позивача про ухвалення додаткового судового рішення. 
70.          З приводу вимоги касаційної скарги про залишення ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 24.09.2012 без змін, то колегія суддів касаційного суду зазначає, що судом першої інстанції було постановлено дві ухвали вказаною датою, а саме, про виправлення описки у судовому рішенні та про відмову у роз`ясненні судового рішення. Водночас, жодна з цих ухвал не переглядалась в апеляційному порядку, що унеможливлює їх перегляд судом касаційної інстанції та надання будь-якої оцінки викладеним у них висновкам суду першої інстанції. 
З огляду на наведене, касаційна скарга підлягає до задоволення частково.
Керуючись пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15.01.2020 №460-IX "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 06.06.2016 у справі №2а-6873/11 в частині скасування постанови Дніпровського районного суду міста Києва від 13.09.2012 в частині задоволення позовних вимог про:
-визнання протиправними дій Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі міста Києва щодо неправильного розрахунку пенсії ОСОБА_1 , як військовозобов`язаному, призваному на збори, із заробітної плати 0,03 гривень/місяць, одержаної ОСОБА_1 за роботу в зоні відчуження Чорнобильської АЕС у 1986 році; 
-здійснення перерахунку та виплати ОСОБА_1 суми державної пенсії, як учаснику ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, інваліду ІІ групи, з урахуванням виплачених сум, з розрахунку 0,03 гривень/місяць з 01.04.1997 по 31.03.2003, з урахуванням зміни індексу вартості життя та зростання мінімальної заробітної плати; 
-здійснення перерахунку та виплати ОСОБА_1 суми державної пенсії, як учаснику ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, інваліду ІІІ групи, з урахуванням виплачених сум, з розрахунку 0,03 гривень/місяць з 01.04.2003, з урахуванням зміни індексу вартості життя та зростання мінімальної заробітної плати;
-визнання протиправними дій Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації щодо ненадання відповіді на звернення ОСОБА_1 від 24.10.2011 та щодо непризначення і невиплати ОСОБА_1 одноразової компенсації, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інваліду ІІІ групи, у розмірі 30 мінімальних заробітних плат; 
-зобов`язання Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації надати ОСОБА_1 відповідь на звернення від 24.10.2011 та здійснити нарахування, а Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат - здійснити ОСОБА_1 виплату одноразової компенсації в сумі 30 мінімальних заробітних плат, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інваліду ІІІ групи, з розрахунку мінімальної заробітної плати, яка визначається на момент виплати, 
скасувати і залишити в цій частині постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 13.09.2012 в силі.
В решті постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 06.06.2016 у справі №2а-6873/11 залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Головуючий суддя                                                                                Шарапа В.М.

Судді                                                                                                    Стеценко С.Г.

                                                                                                              Чиркін С.М.