ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2020 року 
м. Харків

справа №  638/21507/14-ц
провадження № 22-ц/818/933/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Кругової С.С.,
суддів  Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,
секретаря Кучер Ю.Ю.,

Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_1 ,
Відповідач -  ОСОБА_2 , 
Третя особа: Десята Харківська державна нотаріальна контора Дзержинського району м. Харкова,
Особа, яка звернулась з апеляційною скаргою: адвокат Андренко Вячеслав Юрійович, який діє в інтересах ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом   ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Десята Харківська державна нотаріальна контора Дзержинського району м. Харкова, про визнання права власності в порядку спадкування за законом, 

за апеляційною скаргою адвоката Андренка Вячеслава Юрійовича, який діє в інтересах  ОСОБА_3 на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 2 лютого 2015 року, ухвалене суддею Шестаком О.І., 

в с т а н о в и в :

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Десята Харківська державна нотаріальна контора Дзержинського району м. Харкова, в якому просив визнати за ним право власності на 1/2 частини квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка складається з чотирьох жилих кімнат загальною площею 83,3 кв.м., в порядку спадкування після смерті його матері ОСОБА_4 (померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Позов мотивований тим, що 01.10.1994 р. між ОСОБА_2 , який є батьком позивача, та ОСОБА_5  було укладено шлюб. 03.06.2002 р. за час шлюбу ОСОБА_2  і ОСОБА_4  за сумісні кошти було придбано квартиру, що розташована в АДРЕСА_1 , але договір купівлі-продажу було оформлено на ім`я  ОСОБА_2 . В указаній квартирі з моменту придбання з 2002 р. були зареєстровані та мешкали всі члени родини позивача: батько ОСОБА_2 , мати ОСОБА_4  і позивач.  ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла мати позивача -  ОСОБА_4 . Після її смерті відкрилась спадщина на належну їй 1/2 частину квартири в 4-х кімнатній квартирі загальною площею 83,3 кв.м., що розташована з адресою: АДРЕСА_1 . В квартирі зареєстровані і мешкають його батько - ОСОБА_2 , син відповідача від другого шлюбу - ОСОБА_1 , і сам позивач. На час відкриття спадщини він був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ., був неповнолітнім, тому сам особисто не міг звернутися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Зазначав, що він має обов`язкову долю в спадщині, але його батько, ОСОБА_2 , від його імені ніяких заяв до нотаріуса не надавав, та не питав чи бажає він успадкувати після смерті матері частку в квартирі. Цим, вважає позивач, було порушено його право на спадкування за законом після смерті його матері. Оскільки в договорі купівлі-продажу покупцем був зазначений ОСОБА_2 , він не звертався до нотаріуса з заявою для прийняття спадщини після смерті своєї дружини, але був, як і позивач, зареєстрований за адресою знаходження спадкового майна (квартири). Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, після смерті матері він з відповідачем прийняли спадщину як спадкоємці, які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Про порушення свого права на спадщину та право на захист порушених цивільних прав дізнався тільки після набуття повноліття, тобто 11.08.2013 р. У 2014 році позивач звернувся до нотаріуса за місцем відкриття спадщини з метою оформлення права на спадщину за законом, проте державний нотаріус Десятої Харківської Держнотконтори Дзержинського району м. Харкова відмовила йому в прийомі документів.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 2 лютого 2015 року позов ОСОБА_1 – задоволено. Визнано за ним право власності на1/2 частини квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , яка складається з чотирьох жилих кімнат загальною площею 83,3 кв.м., в порядку спадкування після смерті його матері ОСОБА_4 .

Рішення суду першої інстанції мотивовано обгрунтованістю та доведеністю позовних вимог.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, адвокат Андренко В.Ю., який діє в інтересах ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. 

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, порушено норми матеріального і процесуального права. Судом при ухваленні рішення вирішено питання щодо прав і обов`язків ОСОБА_3 у спірних правовідносинах. Судом ухвалено рішення про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом без з`ясування питання про джерела його набуття та без врахування боргових зобов`язань відповідача, які виникли за рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 жовтня 2014 року у справі № 638/3785/13-ц про задоволенння позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу. На все нерухоме майно ОСОБА_2 накладено арешт. На підставі оскаржуваного рішення всупереч заходам забезпечення позову за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_3 . Зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що між сторонами у справі фактично не існувало спору про право, відповідачем визнано позовні вимоги ще до початку розгляду справи по суті. Оскаржуваним рішенням за позивачем визнано право особистої власності на все спадкове майно, хоча відповідач від своєї частки спадкового майна у встановленому законом порядку не відмовлявся. Відповідачем не було повідомлено суд про наявність боргових зобов`язань за договором позики, а судом визнано право власності на спадкове майно без урахування боргових зобов`язань, що виникли на підставі рішення суду. 

ОСОБА_1 до апеляційного суду надано відзив, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Відзив мотивований тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційна скарга не спростовує фактичних обставин, що були встановлені під час розгляду справи. Вважає, що оскаржуваним рішенням не порушуються права та інтереси ОСОБА_3 . Боргові зобов`зання ОСОБА_2 не мають жодного відношення до питання визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом ОСОБА_1 .

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , виданого 01.10.1994 р., 01.10.1994 р. між ОСОБА_2 і ОСОБА_6 було зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 01.10.1994 р. зроблено запис за № 1800. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_7 » (а.с. 8).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого Міським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Харкова 12.09.1995 р., ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_1 , про що в книзі реєстрації записів актів громадянського стану про народження ІНФОРМАЦІЯ_3 зроблено відповідний актовий запис № 3366. Батьком записано ОСОБА_2 , матір`ю - ОСОБА_4 (а.с. 6).

За договором купівлі-продажу квартири від 23.07.2002 р., ОСОБА_8 продала, а ОСОБА_2 купив квартиру під АДРЕСА_4 . Квартира складається з чотирьох жилих кімнат житловою площею 53,8 кв.м.; загальною площею 83,3 кв.м.; корисна площа - 77,8 кв.м (а.с. 11).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що в Книзі реєстрації смертей 11.10.2008 р. зроблено відповідний актовий запис за № 14887 (а.с. 7).

9 серпня 2002 року ОСОБА_1 був зареєстрований в квартирі АДРЕСА_3 (а.с. 5).

Також, 9 серпня 2002 року в квартирі АДРЕСА_3 , був зареєстрований відповідач ОСОБА_2 (а.с. 10).

Отже, оскільки сторони були зареєстровані і проживали однією сім`єю зі спадкодавцем, колегія суддів вважає, що вони прийняли спадщину.

Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

З матеріалів справи вбачається, що 3 березня 2015 року набрало законної сили рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 жовтня 2014 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суми боргу за договором позики у розмірі 409 869 грн, 77 877 грн – відсотки від суми позики (а.с. 58).

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про визнання за ним право власності на1/2 частини квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1  в порядку спадкування після смерті його матері ОСОБА_4 , тобто відразу після ухвалення рішення про стягнення боргу 14.10.14. Тому, колегія суддів вважає, що суд вирішив питання про права ОСОБА_3 . 

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) (ч. 1 ст. 60 СК України).

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК України ).

Відповідно до ч. 1 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (ч. 1 ст. 1267 ЦК України).

Відповідно до частин першої, третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Сторони не відмовлялись від спадщини, а тому прийняли її по 1/4 частині кожний, оскільки спадкова частина є 1/2. За таких обставин рішення суду підлягає зміні в частині визначення частки успадкованої позивачем квартири, а саме замість 1/2 слід визнати за ним право власності на 1/4 частину квартири в порядку спадкування за законом після смерті матері. 

За правилами п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  адвоката Андренка Вячеслава Юрійовича, який діє в інтересах ОСОБА_3 – задовольнити частково.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 2 лютого 2015 року – змінити. Позов ОСОБА_1 задовольнити частково. Визнати за ним право власності на 1/4 частини квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 . В іншій частині в задоволенні позову – відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови безпосередньо до Верховного Суду в порядку ст.389 ЦПК України в порядку ст. 389 ЦПК України.

Головуючий                                                                  С.С. Кругова

Судді                                                                          О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук

повний текст постанови
складено 21 лютого 2020 року