Постанова
Іменем України
 
19 лютого 2020 року
м. Київ
 
справа № 759/18941/18
провадження № 61-20449св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Висоцької В. С.,
суддів: Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідачі: управління праці та соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 
 
на ухвалу Київського апеляційного суду від 28 жовтня 2019 року у складі колегії суддів: Лапчевської О. Ф., Болотова Є. В., Музичко С. Г., 
 
у справі за позовом  ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про зобов`язання вчинити певні дії.

ОПИСОВА ЧАСТИНА
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У листопаді 2018 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до управління праці та соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про зобов`язання вчинити певні дії. 
 
Позовна заява мотивована тим, що 18 вересня 2009 року Окружним адміністративним судом м. Києва за позовом ОСОБА_1 було постановлено додаткову постанову по адміністративній справі № 12/400 про зобов`язання управління праці та соціального захисту населення у Святошинському районі міста Києва та Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату недоплаченої щорічної разової грошової допомоги до 5-го травня за 2009 рік згідно із Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» як інваліду війни 3 групи в розмірі 3 106,00 грн. 
 
19 травня 2011 року ухвалою Апеляційного суду м. Києва по справі № 22-18591/2011 додаткову постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 18 вересня 2009 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 залишено без змін.
 
Позивач вказував, що за час здійснення виконавчого провадження відповідачі жодного разу не зверталися як до Святошинської в м. Києві державної адміністрації, так і до Київської міської ради чи до іншої вищестоящої установи на виплату щорічної разової грошової допомоги до 5-го травня для проведення виплат згідно рішення суду та не вживали жодних інших вагомих заходів для виконання рішення суду, хоч мали для цього достатньо часу та можливостей, внаслідок чого, станом на 2018 рік рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 18 вересня 2009 року № 12/400 відповідачами не було виконане.
 
Позивач просив стягнути з управління праці та соціального захисту населення Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації на його користь кошти в розмірі 9 634,42 грн, які складаються з: індексу інфляції за порушення грошового зобов`язання в період з 23 грудня 2010 року по 18 серпня 2018 року в розмірі 8 567,88 грн; трьох процентів річних від простроченої суми в період з 23 грудня 2010 року по 18 серпня 2018 року в розмірі 1 066,54 грн.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 13 лютого 2019 року позовні вимоги задоволено.
 
Стягнуто з управління праці та соціального захисту населення Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації на користь ОСОБА_1 кошти в розмірі 9 634,42 грн, які складаються з: індексу інфляції за порушення грошового зобов`язання в період з 23 грудня 2010 року по 18 серпня 2018 року в розмірі 8 567,88 грн; три проценти річних від простроченої суми в період з 23 грудня 2010 року по 18 серпня 2018 року в розмірі 1 066,54 грн.
 
Додатковим рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 02 вересня 2019 року доповнено вступну та резолютивну частину рішення Святошинського районного суду м. Києва від 13 лютого 2019 року. Стягнуто солідарно з Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат на користь ОСОБА_1 кошти в розмірі 9 634,42 грн, які складаються з: індексу інфляції за порушення грошового зобов`язання в період з 23 грудня 2010 року по 18 серпня 2018 року в розмірі 8 567,88 грн; трьох процентів річних від простроченої суми в період з 23 грудня 2010 року по 18 серпня 2018 року в розмірі 1 066,54 грн.
 
Рішення місцевого суду мотивовані тим, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України).
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 28 жовтня 2019 року апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 13 лютого 2019 року задоволено частково.
 
Апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації на додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києва від 02 вересня 2019 року задоволено частково.
 
Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 13 лютого 2019 року та рішення Святошинського районного суду міста Києва від 02 вересня 2019 року скасовано.
 
Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про зобов`язання вчинити певні дії закрито.
 
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що з матеріалів справи вбачається, що спір виник з приводу невиконання постанови адміністративного суду. Позов ОСОБА_1 стосується неправомірної бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаної з невиконанням судового рішення, ухваленого у порядку адміністративного судочинства. Спір, який виник між сторонами у цій справі, є публічно-правовим та відноситься до адміністративної юрисдикції з огляду на його предмет та суб`єктний склад.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
 
У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2019 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду апеляційної інстанції скасувати і передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
 
Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду від 18 листопада 2019 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано її з Святошинського районного суду м. Києва.
 
02 грудня 2019 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі суддів Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Тому у тексті цієї постанови норми ЦПК України наводяться в редакції, яка була чинною станом на 07 лютого 2020 року.
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
На підставі ухвали Верховного Суду від 03 лютого 2020 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі п`яти суддів.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не дослідив та не взяв до уваги наявні в справі зібрані докази та обставини справи, пояснення сторін, а також порушив правила юрисдикції загальних судів. 
 
Доводи інших учасників справи
 
У грудні 2019 року Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат надіслав відзив на касаційну скаргу, в якому зазначає, що провести фінансування коштів на виконання рішень судів не було можливості, оскільки в розрахунках до Державного бюджету України були відсутні відповідні бюджетні призначення для взяття зобов`язання за судовими рішеннями щодо виплати разової грошової допомоги ветеранам війни.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Суд установив, що  18 вересня 2009 року Окружним адміністративним судом м. Києва за позовом ОСОБА_1 винесена додаткова постанова по адміністративній справі № 12/400 про зобов`язання управління праці та соціального захисту населення у Святошинському районі міста Києва і Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату недоплаченої щорічної разової грошової допомоги до 5-го травня за 2009 рік згідно із Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» як інваліду війни 3 групи в розмірі 3 106,00 грн.
 
19 травня 2011 року ухвалою Апеляційного суду м. Києва по справі № 22-18591/2011 додаткову постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 18 вересня 2009 року залишено без змін.
 
21 вересня 2011 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 28821242, якою боржникам надано строк на самостійне виконання рішення суду.
 
Згідно повідомлення управління праці та соціального захисту населення Святошинського району м. Києва від 04 квітня 2014 року № 238/35-01/16 встановлено, що боржником в порядку добровільного виконання рішення суду підготовлено та відправлено до Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат розпорядження на виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня для проведення виплат згідно рішення суду.
 
Відповідно до листа Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат від 15 листопада 2018 року, центром здійснювались дії по виплаті коштів, водночас Департаментом соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради повідомлено, що провести фінансування коштів немає можливості, оскільки не передбачені бюджетні призначення, також не були передбачені призначення Міністерством соціальної політики України включно по 2018 рік.
 
20 грудня 2018 року кошти в сумі 3 106,00 грн згідно виконавчого листа Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 липня 2011 року у справі № 12/400 (виконавче провадження № 28821242) були перераховані Державній казначейській службі України, м. Київ (а. с. 80).
       
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА 
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.
 
Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. 
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
 
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
 
Таким чином, визначальним критерієм віднесення справи до справ адміністративної юрисдикції є наявність стороною у справі суб`єкта владних повноважень та виконання ним у спірних відносинах управлінських функцій.
 
Водночас за приписами пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
 
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
 
Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. У цій статті визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
 
За змістом статей 524, 533 - 535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.
 
Відповідач має грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується додатковою постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 18 вересня 2009 року за позовом ОСОБА_1 № 12/400 про зобов`язання управління праці та соціального захисту населення у Святошинському районі міста Києва та Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (Головного управління соціального захисту населення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). Вказаною постановою зобов`язано вищезазначені органи здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату недоплаченої щорічної разової грошової допомоги до 5-го травня за 2009 рік згідно із Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» як інваліду війни 3 групи в розмірі 3 106,00 грн.
 
З огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання з виплати одноразової грошової допомоги у сумі 3 106,00 грн, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України.
 
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
 
З огляду на це справа про застосування відповідно до статті 625 ЦК України заходів відповідальності за порушення грошового зобов`язання, підтвердженого чинним судовим рішенням, навіть якщо учасником цього зобов`язання є суб`єкт владних повноважень, розглядається залежно від суб`єктного складу у порядку цивільного чи господарського судочинства.
 
При вирішенні цієї справи Верховний Суд бере до уваги висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року  у справі № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19). 
 
Тому, колегія суддів Верховного Суду дійшла до висновку, що у вказаній справі суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми процесуального права до спірних правовідносин.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Згідно з положеннями пункту 2 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право: скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
 
Відповідно до частини четвертої статті 410 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
 
Оскільки касаційна скарга є обґрунтованою, Верховний Суд скасовує ухвалу Київського апеляційного суду від 28 жовтня 2019 року, а справу передає до вказаного суду для продовження розгляду.
 
З огляду на наведене, керуючись частиною першою статті 400, пунктом 2 частини першої статті 409, статтями 411, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
 
Ухвалу Київського апеляційного суду від 28 жовтня 2019 року скасувати, а справу передати для продовження розгляду до Київського апеляційного суду.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий      Судді:	В. С. Висоцька      А. І. Грушицький      І. В. Литвиненко 	
 	    В. В. Сердюк     	
 	І. М. Фаловська