УХВАЛА

02 березня 2020 року 
Київ
справа №420/6852/18
адміністративне провадження №К/9901/4011/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Єресько Л.О.,
суддів: Загороднюка А.Г.,  Соколова В.М., 
перевіривши касаційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області в особі Ліквідаційної комісії на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 червня 2019 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24 грудня 2019 року у справі № 420/6852/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області в особі Ліквідаційної комісії про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, зобов`язання вчинити певні, стягнення грошового забезпечення та середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

УСТАНОВИВ:
У грудні 2018 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до суду із позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області в особі Ліквідаційної комісії (далі - відповідач), де просила:
- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області № 16 від 30 листопада 2018 року;
- поновити позивача на посаді старшого слідчого відділу розслідування ДТП СУ ГУМВС України в Одеській області з 03 грудня 2018 року;
- зобов`язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області нарахувати грошове забезпечення позивачу, старшому слідчому УМВД України в Одеській області, за період 2017 року в розмірі не менше мінімальної заробітної плати, а саме 3 200,00 грн щомісячно, та за 2018 рік в розмірі не менше мінімальної заробітної плати 3 723,00 грн щомісячно;
- стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області на користь позивача:
- грошове забезпечення за період 2017 року в розмірі 27 600,00 грн (2300х12) та за період 2018 року в розмірі 44 676,00 грн (3723х12);
- середній заробіток за час вимушеного прогулу.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27 червня 2019 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24 грудня 2019 року, визнано протиправним та скасовано наказ голови ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Одеській області від 30 листопада 2018 року № 16 о/с «По особовому складу». Поновлено підполковника міліції ОСОБА_1 (М-011381) на посаді старшого слідчого відділу розслідування дорожньо-транспортних пригод слідчого управління ГУМВС України в області з 03 грудня 2018 року. Стягнуто з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області в особі Ліквідаційної комісії на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 16.03.2018 по 27.06.2019 в розмірі 13 840,19 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області в особі Ліквідаційної комісії звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою.
У поданій касаційній скарзі скаржник, з посиланням на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення.
За правилами частини 1 статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Відповідно до частини 2 статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.
Аналіз матеріалів касаційної скарги свідчить про її невідповідність вимогам статті 330 КАС України.
Положенням частини 4 статті 330 КАС України передбачено, що до касаційної скарги додається документ про сплату судового збору. Відповідачем не додано вказаний документ до касаційної скарги.
Одночасно з касаційною скаргою скаржником заявлено клопотання про відстрочення сплати судового збору, в обґрунтування якого зазначає, що триває процедура ліквідації юридичної особи ГУМВС України в Одеській області, в зв`язку із чим на теперішній час фінансування з Державного бюджету України припинено.
Вирішуючи клопотання скаржника про відстрочення сплати судового збору виходить з наступного.
За приписами частини 1 статті 133 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.
При цьому, відповідно до частин 1, 2 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Згідно з частиною 1 статті 8 Закону України "Про судовий збір" враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:
1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або
2) позивачами є:
а) військовослужбовці;
б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;
в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда;
г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;
ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або
3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.
Частиною другою цієї ж статті закріплено, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.
З указаного слідує, що заявник не є суб`єктом, на якого розповсюджується дія законодавства щодо зменшення розміру судового збору, звільнення від його сплати, відстрочення його сплати.
Крім того, у вказаному клопотанні відсутня об`єктивна інформації щодо терміну, протягом якого скаржник матиме можливість сплатити судовий збір.
Обставини, пов`язані з фінансуванням установи чи організації з Державного бюджету України та відсутністю у них коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вважатися достатньою підставою для звільнення, розстрочення чи відстрочення від такої сплати.
На підставі викладеного суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотання скаржника про відстрочення сплати судового збору.
Відповідно до підпункту 3 пункту 3 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до адміністративного суду касаційної скарги на рішення суду встановлена на рівні 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.
Зі скарги та доданих до неї матеріалів слідує, що позивач, є фізичною особою, звернувся до суду із позовом в 2018 році та заявив до відповідача 1 позовну вимогу немайнового характеру та 3 похідні від неї вимоги, та 1 позовну вимогу майнового характеру.
Пунктом 3 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання адміністративного позову немайнового характеру фізичною особою встановлена на рівні 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно зі статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" станом на 1 січня 2018 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 1762,00 гривні.
Таким чином, ставка судового збору, що підлягає сплаті за звернення з цією касаційною скаргою, складає 2982,32 гривень 1409,60 гривень (200% від 704,80 грн (1762,00*0,4)).
Також, надаючи оцінку формі, змісту та доводам касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про те, що касаційна скарга підлягає залишенню без руху з наступних підстав.
З 08 лютого 2020 року набрали чинності норми Закону України від 15 січня 2020 року №460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», якими внесено зміни щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду, викладені у розділі 3 Глави 2 «Касаційне оскарження». 
Так, відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини 4 статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини 4 статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду. У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
Згідно із частиною 4 статті 328 КАС України (в чинній редакції) підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що викладений перелік причин для касаційного оскарження судових рішень у справах, що не відносяться до справ незначної складності, є вичерпним. Тому касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими підставами, викладеними у формі, визначеній пунктом 4 частини 2 статті 330 КАС України. Наслідком відсутності зазначення у касаційній скарзі підстав, визначених частиною четвертою статті 328 КАС України, є залишення такої скарги без руху.
Верховний Суд зазначає про те, що викладені у касаційній скарзі доводи не відповідають вимогам пункту 4 частини 2 статті 330 КАС України, оскільки не містять передбачені статтею 328 цього Кодексу підстави, а мотивування касаційної скарги про порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального чи процесуального права не мають правового підґрунтя та фактично свідчать про незгоду скаржника із наданою судами оцінкою доказів у справі. 
Згідно з частиною другою статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.
За таких обставин, відповідно до правил статей 169, 332 КАС України касаційна скарга підлягає залишенню без руху з установленням скаржнику строку для усунення її недоліків шляхом надання до суду касаційної інстанції документу про сплату судового збору в установленому законом розмірі та уточненої касаційної скарги із зазначенням підстав для касаційного оскарження судових рішень, з чітким посиланням на пункти частини 4 статті 328 КАС України, що саме є підставою для касаційного оскарження та з наданням обґрунтувань, визначених пунктом 4 частини 2 статті 333 КАС України.
На підставі викладеного, керуючись частиною 4 статті 330, статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:
Відмовити в задоволенні клопотання  Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області в особі Ліквідаційної комісії про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги.
Касаційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області в особі Ліквідаційної комісії на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 червня 2019 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24 грудня 2019 року у справі № 420/6852/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області в особі Ліквідаційної комісії про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, зобов`язання вчинити певні, стягнення грошового забезпечення та середнього заробітку за час вимушеного прогулу - залишити без руху.
Надати скаржнику строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги, зазначених у мотивувальній частині ухвали.
Недоліки необхідно усунути шляхом подання до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду:
1) оригіналу документу про сплату судового збору у розмірі 1409,60 гривень (отримувач коштів УК у Печерському районі/Печерський район/22030102, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38004897, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), номер рахунку отримувача (стандарт IBAN) - UA288999980313151207000026007, код банку отримувача (МФО) 899998, код класифікації доходу бюджету 22030102 "Судовий збір" (Верховний Суд, 055), символ звітності банку 207);
2) уточненої касаційної скарги із зазначенням підстав для касаційного оскарження судових рішень, з чітким посиланням на пункти частини 4 статті 328 КАС України, що саме є підставою для касаційного оскарження та з наданням обґрунтувань, визначених пунктом 4 частини 2 статті 333 КАС України.
Роз`яснити скаржнику, що у разі невиконання вимог цієї ухвали в установлений судом строк касаційна скарга буде повернута.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

Л.О. Єресько
А.Г. Загороднюк 
 В.М. Соколов 
Судді Верховного Суду