ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
01010,  м. Київ,  вул. Московська, 8, корп. 30. тел/факс 254-21-99, e-mail: inbox@apladm.ki.court.gov.ua

Головуючий суддя у першій інстанції: Шулежко В.П.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2020 року                                                                                    Справа № 640/14640/19

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: 
Головуючого судді:                      Епель О.В., 
суддів:                                              Губської Л.В., Карпушової О.В., 
за участю секретаря                     Лісник Т.В.,
представників позивача          Шкробтака І.В., Петриченка О.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 08 жовтня 2019 року у справі 

за позовом           товариства з обмеженою відповідальністю «Напої Плюс»

до                     Офісу великих платників податків 
Державної фіскальної служби

про                     визнання протиправним та скасування 
податкового повідомлення-рішення, 

В С Т А Н О В И В :

          Історія справи.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Напої Плюс» (далі - позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 17.07.2019 № 0004721403.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 08 жовтня 2019 року позов задоволено повністю.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено наявності складів правопорушень, за які позивача притягнуто до відповідальності та, зокрема, зазначив, що перевірка проведена контролюючим органом неповно, порушення не містить детального опису, не описано наявності залишків клею чи залишків марки акцизного податку на виявленій продукції, в акті перевірки відсутнє посилання на місце зберігання зазначеної продукції, дату її виготовлення тощо.
Крім того, судом зазначено, що заповненні позивачем в графі 9 звіту за формою № 2-РС дані відповідають даним бухгалтерського обліку позивача та визначаються позивачем на підставі аналізу рахунку 260, а також, що звіт за формою № 1-ОА передбачає відображення даних про обсяги придбаних алкогольних напоїв, але позивач не придбавав, а виробляв та реалізовував алкогольні напої власного виробництва, тому у звітах ним правомірно проставлено прочерки.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій наполягає на тому, що позивач є виробником алкогольних напоїв, має відповідні ліцензії та право на здійснення оптової торгівлі алкогольними напоями, а тому зобов'язаний подавати звіти за формами № 2-РС та № 1-ОА із зазначенням всіх необхідних відомостей.
При цьому, апелянт зазначає, що кількість реалізованого позивачем пива та сидру, згідно зі звітом за формою № 2-РС (графа 9), не відповідає оподатковуваній кількості визначеного описом товару та, відповідно, сплаченій ним сумі податку.
Крім того, апелянт стверджує, що під час фактичної перевірки у позивача було виявлено алкогольні напої без марок акцизного податку.
З цих та інших підстав апелянт вважає, що рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин та з порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому просить його скасувати і ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.12.2019 відкрито апеляційне провадження у справі, установлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін, наполягаючи на необґрунтованості доводів апелянта, їх безпідставності та неправильному тлумаченні податковим органом норм матеріального законодавства.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.01.2020 витребувано додаткові докази та продовжено строк розгляду цієї справи.
          Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши у межах доводів апелянта повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.
          Обставини справи, установлені судом першої інстанції.
          Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, товариство з обмеженою відповідальністю «Напої Плюс» (далі - ТОВ «Напої Плюс») (код ЄДРПОУ 36843876) є юридичною особою та платником акцизного податку.
          На підставі наказу Офісу великих платників податків ДФС від 05.06.2019 № 449 «Про проведення фактичної перевірки» та направлень від 07.06.2019 №№ 73, 74, 75 відповідачем було проведено фактичну перевірку ТОВ «Напої плюс» з питань дотримання вимог законодавства, яке регулює виробництво та обіг спирту, спиртовмісної продукції, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, за період з 01.01.2017 по дату закінчення фактичної перевірки, тривалістю 10 діб з 11.06.2019 по 20.06.2019.
За результатами проведеної перевірки відповідачем складено акт від 21.06.2019 № 26/12-01-02/36843876, в якому зафіксовано порушення позивачем:
1) пункту 20 Положення про виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 № 1251, пункту 226.9 статті 226 Податкового кодексу України, абзацу 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про державне регулювання виробництва обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв і тютюнових виробів», а саме: зберігання алкогольної продукції «Кінгс Брідж» міцністю 8,6%, ємністю 0.5л. в кількості 42 шт., алкогольної продукції «Рево» міцністю 8.6%, ємність 0.5л. в кількості 10 шт., алкогольної продукції «Шейк» міцністю 8.6%, ємність 0.33 л. в кількості 23 шт., алкогольної продукції «Шейк» міцністю 9%, ємність 0.33 л. в кількості 10 шт., алкогольної продукції «Шейк» міцністю 9%, ємність 0.5л. в кількості 55 шт. без марок акцизного податку встановленого зразка;
2) частини третьої статті 16 Закону України «Про державне регулювання виробництва обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв і тютюнових виробів» в частині подання звіту з недостовірними відомостями за формою №2-РС (за перевіряємий період у графі 9 звіту відображені дані, які не відповідають даним обліку суб'єкта господарювання);
3) частини третьої статті 16 Закону України «Про державне регулювання виробництва обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв і тютюнових виробів» в частині подання звіту з недостовірними відомостями за формою № 1-ОА (у розділах І, II, III звіту відсутня інформація).
Позивач подав заперечення на зазначений акт перевірки.
За рзультатами розгляду заперечення позивача ДФС України листом від 15.07.2019 № 33008/6/99-99-12-01-04-15 залишено висновки акта перевірки без змін.
На підставі висновків акта перевірки Офісом великих платників податків ДФС винесено податкове повідомлення-рішення від 17.07.2019 № 0004721403, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції на суму 1 003 000,00 грн.
Вважаючи зазначене податкове повідомлення-рішення протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Нормативно-правове обґрунтування.
Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, нормами Податкового кодексу України (далі - ПК України), Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995 № 481/95-ВР (далі - Закон № 481/95-ВР), Положенням про виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 № 1251 у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Положення № 1251), Положенням про Міністерство фінансів України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 375, наказом Міністерства фінансів України від 11.02.2016 № 49 (далі - Наказ № 49).
Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до пп. 20.1.19 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи; стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов'язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України; стягувати суми недоїмки із сплати єдиного внеску; стягувати суми простроченої заборгованості суб'єктів господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитами (позиками), залученими державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державні (місцеві) гарантії, а також за кредитами із бюджету в порядку, визначеному цим Кодексом та іншими законами України.
Пунктом 113.3 статті 113 ПК України встановлено, що штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за порушення норм законів з питань оподаткування або іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, застосовуються у порядку та у розмірах, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.
Відповідно до ст. 16 Закону № 481/95-ВР контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України.
1. Щодо порядку маркування алкогольних напоїв марками акцизного податку.
Згідно з пп. 14.1.107 п. 14.1 ст. 14 ПК України марка акцизного податку - спеціальний знак для маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів, віднесений до документів суворого обліку, який підтверджує сплату акцизного податку, легальність ввезення та реалізації на території України цих виробів.
Підпунктом 14.1.109 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачено, що маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів - наклеювання марки акцизного податку на пляшку (упаковку) алкогольного напою чи пачку (упаковку) тютюнового виробу в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України щодо виробництва, зберігання та продажу марок акцизного податку.
Статтею 226 ПК України врегульовано відносини, пов'язані з виготовленням, зберіганням, продажем марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів.
У п.п. 226.2, 226.3, 226.6, 226.7, 226.9 ст. 226 ПК України закріплено, що наявність наклеєної в установленому порядку марки акцизного податку встановленого зразка на пляшці (упаковці) алкогольного напою та пачці (упаковці) тютюнового виробу є однією з умов для ввезення на митну територію України і продажу таких товарів споживачам, а також підтвердженням сплати податку та легальності ввезення товарів.
Виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів здійснюються відповідно до положення, затвердженого Кабінетом Міністрів України.
Маркуванню підлягають усі алкогольні напої з вмістом спирту етилового понад 8,5 відсотка об'ємних одиниць. Маркування вироблених в Україні алкогольних напоїв із вмістом спирту етилового до 8,5 відсотка об'ємних одиниць не здійснюється.
Кожна марка акцизного податку на алкогольні напої повинна мати окремий номер, місяць і рік випуску марки та позначення про суму сплаченого акцизного податку за одиницю маркованої продукції, крім суми акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі алкогольних напоїв.
Вважаються такими, що немарковані: алкогольні напої та тютюнові вироби з підробленими марками акцизного податку; алкогольні напої та тютюнові вироби, марковані з відхиленням від вимог положення, затвердженого Кабінетом Міністрів України, відповідно до якого здійснюються виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів, та/або марками, що не видавалися безпосередньо виробнику або імпортеру зазначеної продукції; вироблені в Україні алкогольні напої з марками акцизного податку, на яких зазначення суми акцизного податку, сплаченого за одиницю маркованої продукції, не відповідає сумі, визначеній з урахуванням чинних на дату розливу продукції ставок акцизного податку, міцності продукції та місткості тари; алкогольні напої іноземного виробництва з марками акцизного податку, на яких зазначена сума акцизного податку, сплаченого за одиницю маркованої продукції, не відповідає сумі, визначеній з урахуванням міцності продукції, місткості тари та розміру ставок акцизного податку, діючих на момент виробництва марки.
Згідно з абзацом 3 частини четвертої статті 11 Закону № 481/95-ВР, порушення якого встановлено під час перевірки позивача, передбачено, що алкогольні напої та тютюнові вироби, які виробляються в Україні, а також такі, що імпортуються в Україну, позначаються марками акцизного податку в порядку, визначеному законодавством.
Відповідно до п. 20 Положення № 1251 для алкогольних напоїв використовуються марки із зазначенням суми акцизного податку, сплаченого за одиницю маркованої продукції, з точністю до тисячного знака, яка відповідає сумі, визначеній з урахуванням діючих на дату розливу продукції ставок акцизного податку, міцності продукції та місткості тари.
Вважаються такими, що немарковані, алкогольні напої з марками, що мають такі пошкодження: пошкодження, які унеможливлюють встановлення реквізитів, передбачених абзацом сьомим пункту 5 цього Положення; наявність відкритого надриву з краю марки, розмір якого (ширина, довжина) перевищує такі значення: вертикальний надрив - 4 х 10 міліметрів; горизонтальний - 4 х 20 міліметрів; діагональний - 4 х 18 міліметрів (довжина діагонального розриву визначається як прямокутна проекція); пошкодження, внаслідок яких зменшилася довжина марки на 10 чи більше міліметрів або ширина марки - на 5 чи більше міліметрів; відсутність кута марки площею більше ніж 150 кв. міліметрів, довжина меншої сторони якого становить більше ніж 10 міліметрів.
Згідно з п. 21 Положення № 1251 для прикріплення марок використовується клей (дисперсійний, дескрин тощо), який не дає змоги зняти їх з виробів без пошкодження і змивається у разі потреби в митті пляшок для повторного їх використання.
Нормами пунктів 228.2 - 228.3, 228.9 статті 228 ПК України встановлено, що контроль за наявністю марок акцизного податку на пляшках (упаковках) алкогольних напоїв і на пачках (упаковках) тютюнових виробів під час їх транспортування, зберігання та продажу, а також у разі ввезення таких товарів на митну територію України здійснюють відповідні контролюючі органи.
У разі виявлення фактів ввезення на митну територію України, зберігання, транспортування та продажу на митній території України алкогольних напоїв і тютюнових виробів без наявності марок акцизного податку встановленого зразка, контролюючі органи, зазначені у пункті 228.2 цієї статті, вилучають такі товари з вільного обігу та подають відповідні матеріали до суду для винесення постанови про їх вилучення в дохід держави (конфіскацію).
Відповідальність за недодержання порядку маркування, продажу алкогольних напоїв і тютюнових виробів, несплату чи несвоєчасну сплату податку несуть виробники (замовники), імпортери, продавці таких товарів та їх посадові особи відповідно до закону.
Абзацами 19 та 22 частини другої статті 17 Закону України № 481/95-ВР у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що до суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі:
- виробництва, зберігання, транспортування, реалізації фальсифікованих алкогольних напоїв чи тютюнових виробів; алкогольних напоїв чи тютюнових виробів без марок акцизного податку встановленого зразка або з підробленими марками акцизного податку, або з використанням тари, що не відповідає вимогам, визначеним частиною першою статті 11 цього Закону, - 200 відсотків вартості товару, але не менше 17000 гривень;
- неподання чи несвоєчасного подання звіту або подання звіту з недостовірними відомостями про обсяги виробництва та/або обігу (в тому числі імпорту та експорту) спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів до органу виконавчої влади, уповноваженого Кабінетом Міністрів України видавати відповідні ліцензії, - у розмірі 17000 гривень.
2. Щодо подання звітів форм 2-РС, 1-ОА.
Відповідно до частини третьої статті 16 Закону № 481/95-ВР суб'єкти господарювання, які отримали ліцензії на виробництво та/або оптову торгівлю спиртом, алкогольними напоями і тютюновими виробами та здійснюють таку діяльність та/або експорт, імпорт зазначеної продукції, подають до органу виконавчої влади, уповноваженого Кабінетом Міністрів України видавати такі ліцензії, щомісяця до 10 числа наступного місяця звіт про обсяги виробництва та/або обігу (в тому числі імпорту та експорту) спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів за формою, встановленою цим органом.
Згідно з частиною третьою статті 16 Закону № 481/95-ВР, підпункту 5 пункту 4 Положення № 375, наказом Міністерства фінансів України № 49 затверджено форми звітів щодо виробництва й обігу спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів та порядків їх заповнення. Зокрема, затверджено форму № 2-РС «Звіт про обсяги виробництва та реалізації алкогольних напоїв» та форму № 1-ОА «Звіт про обсяги придбання та реалізації алкогольних напоїв у оптовій мережі».
Пунктами 1-2 Порядку № 49 передбачено, що звіт про обсяги виробництва та реалізації алкогольних напоїв подають суб'єкти господарювання незалежно від форми власності до органів ДФС за основним місцем обліку в електронній формі. Звіт в електронній формі подається засобами електронного зв'язку з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством, як передбачено для податкової звітності.
Пунктом 3 Порядку № 49 визначено, що звіт складається окремо за кожний місяць та до 10 числа місяця, що настає за звітним, подається до органів ДФС за основним місцем обліку суб'єкта господарювання.
Інформація подається за видами алкогольних напоїв. Підприємства - виробники виноробної продукції додатково заповнюють розділ II Звіту «Обсяги отримання та відвантаження виноматеріалів». Органи ДФС за основним місцем обліку суб'єкта господарювання подають зведений Звіт у розрізі підприємств, підсумок - за видами продукції до ДФС в електронному вигляді до 13 числа місяця, що настає за звітним (пункти 4-5 Порядку № 49).
Розділом II Порядку № 49 «Порядок заповнення розділу I «Обіг алкогольних напоїв» передбачено, зокрема, що у графі 9 вказується кількість продукції, яка реалізована на внутрішньому ринку у звітному місяці.
Висновки суду апеляційної інстанції.
1. Щодо порядку маркування алкогольних напоїв марками акцизного податку.
Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що чинним законодавством передбачено відповідальність суб'єктів господарювання за зберігання алкогольних напоїв без марок акцизного податку.
Разом з тим, перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що алкогольні напої, що були виявлені та кваліфіковані відповідачем як такі, що зберігаються без марок акцизного податку, були відсортовані позивачем до спеціальної зони утилізації як такі, що не підлягають реалізації у зв'язку з їх браком та закінченням строку зберігання.
При цьому, з матеріалів справи вбачається, що такі напої містили відповідні марки акцизного податку або сліди клею та їх частки /т. 1 а.с.71-75/.
Крім того, апеляційний суд установив, що наказом директора з виробництва ТОВ «Напої Плюс» від 06.02.2019 № 5/1 визначено спеціально відведені місця для зберігання продукції, яка підлягає утилізації /т.3 а.с. 112/ та укладено з ТОВ «ДСЛ-2010» договір зі знищення вилученої з обігу неякісної та небезпечної продукції від 28.04.2017 № 28-УТ /т. 3 а.с.115-121/, а також складено акти затримання/забраковки готової продукції від 19.07.2019 № 19.07 та про списання товарів від 22.07.2019 № 4063 /т. 3 а.с.122-123/. 
Зазначеними доказами у їх сукупності підтверджується, що вищезазначена алкогольна продукція дійсно зберігалася позивачем для утилізації і не є такою, що немаркована акцизом. Зворотного відповідачем не доведено.
Окрім цього, судова колегія також приймає до уваги, що вищенаведеними нормами спеціального законодавства передбачено у разі виявлення контролюючим органом алкогольних напоїв без марок акцизного податку не тільки накладення штрафу на суб'єкт господарювання, а й вилучення таких товарів з вільного обігу та подання матеріалів до суду для винесення постанови про їх вилучення в дохід держави (конфіскацію) (п. 228.3 ст. 228 ПК України). Однак, такі заходи відповідачем не вживалися.
Доводи апелянта про те, що під час перевірки у позивача було виявлено алкогольні напої без марок акцизного податку, є необґрунтованими з підстав, зазначених вище.
Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідачем, який є суб'єктом владних повноважень, всупереч частини другої статті 77 КАС України, не доведено порушення позивачем пункту 226.9 статті 226 ПК України, абзацу 3 частини четвертої статті 11 Закону № 481/95-ВР, пункту 20 Положення № 1251. Натомість позивач, відповідно до вимог частини першої статті 77 КАС України, довів ті обставини, на які він посилається.
2. Щодо подання звітів форм №№ 2-РС, 1-ОА.
З аналізі вищенаведених нормативно-правових приписів вбачається, що суб'єкти господарювання, які здійснюють виробництво алкогольних напоїв та оптову торгівлю ними, зобов'язані подавати звіти форми № 2-РС «Звіт про обсяги виробництва та реалізації алкогольних напоїв» та форми № 1-ОА «Звіт про обсяги придбання та реалізації алкогольних напоїв у оптовій мережі».
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що в період, за який контролюючим органом проводилася перевірка, позивачем було складено звіти про обсяги виробництва та реалізації алкогольних напоїв за формами № 1-ОА та № 2-РС, які прийняті контролюючим органом.
При цьому, апеляційний суд відзначає, що позивач є виробником відповідної алкогольної продукції, а тому у звіті форми № 1-ОА ним правомірно проставлено прочерки у графах щодо обсягу придбаних алкогольних напоїв, оскільки такі напої він не придбавав, а виробляв.
Дані, вказані позивачем у графі 9 звіту форми № 2-РС відповідають даним його бухгалтерського обліку та, зокрема, відомостям рахунку № 260 в розрізі всіх номенклатурних одиниць товару по категоріям пива та сидру. 
Доводи апелянта про те, що відомості звіту форми № 2-РС не відповідають оподаткованого обсягу визначеного описом товару, зокрема декларації з акцизного податку, є необґрунтованими, оскільки звіт форми № 2-РС та дані декларації з акцизного податку є різними формами звітності, що містять різні графи для заповнення та відповідні показники, і жодним нормативно-правовим актом не передбачено, що вказані форми звітності повинні бути тотожними між собою.
Посилання апелянта на те, що позивачем було вказано недостовірні дані у звітах форми № 1-ОА та № 2-РС, засновуються виключно на припущеннях контролюючого органу, не ґрунтуються на нормах чинного законодавства та спростовуються матеріалами справи, про що зазначено вище.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що відповідачем не доведено наявності вчинення позивачем порушення, з яке його притягнуто до відповідальності, як і в цілому не доведено правомірності прийняття оскаржуваного в цій справі податкового повідомлення-рішення від 17.07.2019 № 0004721403.
Разом з тим, апеляційний суд відзначає, що постулатом адміністративного процесуального законодавства є презумпція винуватості відповідача у справі - суб'єкта владних повноважень (частина друга статті 77 КАС України). 
У свою чергу податковим законодавством презюмується правомірність рішень, дій та бездіяльності платника податків (ст. 4 ПК України). 
Зазначене в сукупності обумовлює покладення обов'язку доказування в податкових спорах на податковий орган, який у відповідності до принципу офіційного з'ясування обставин справи повинен доводити в суді обставини, що стали підставою для нарахування платнику податків спірних податкових зобов'язань, та правомірність прийняття свого рішення.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного суду від 20.02.2018 р. у справі № 817/149/17, від 29.03.2018 р. у справі № 813/2758/16 та, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, є обов'язковим для колегії суддів при вирішенні даної справи.
Надаючи оцінку всім доводам обох сторін, судова колегія також приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».
Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки Європейського суду з прав людини є джерелом права.
Враховуючи вищевикладені обставини та оцінивши докази у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню, а позовні вимоги - задоволенню.
Отже, судом першої інстанції повно і правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до вимог ст. 242 КАС України.
Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.          
Таким чином, апеляційна скарга Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби підлягає залишенню без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 08 жовтня 2019 року - без змін.          
Розподіл судових витрат.
Судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, а тому відповідно до ст. 139 КАС України, понесені відповідачем та апелянтом у цій справі судові витрати перерозподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 08 жовтня 2019 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.
Повний текст судового рішення виготовлено 12 лютого 2020 року.

Головуючий суддя          

Судді: