ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/15067/19                                       Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Вєкуа Н.Г.,                                                                                                                                                    Суддя-доповідач Кобаль М.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого                                            Кобаля М.І.,
суддів                                                     Бужак Н.П., Костюк Л.О.,
при секретарі                                            Горяіновій Н.В.
за участю:
представника позивача:                       Побережник А.О.
представника відповідача:                  Ткаленко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги  Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 листопада 2019 року в справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Реле» до Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про  визнання протиправним та скасування рішень, -
В С Т А Н О В И В:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Реле» (далі по тексту - позивач, ТОВ «Науково-виробнича фірма «Реле») звернулося до суду з адміністративним позовом до Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі по тексту - відповідач, Департамент) в якому просило 
- визнати протиправною та скасувати постанову        Департаменту    № 67/19/073-6548 про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 25.07.2019 року;
- визнати протиправною та скасувати постанову Департаменту № 66/19/073-6547 про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 25.07.2019 року;
- визнати протиправною та скасувати постанову Департаменту № 65/19/073-6547 про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 25.07.2019 року.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 листопада 2019 року значений позов задоволено повністю. 
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, які з`явилися в призначене судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, виходячи з наступного. 
Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 12.06.2019 року відповідачем було видано направлення №б/н на проведення планового (позапланового) заходу щодо дотримання ТОВ «НВФ «Реле», ОСОБА_1 , вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил на підставі наказу Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва від 07.06.2019 року № 458 на об`єкті будівництва: «Реконструкція приміщень (група приміщень №4), нежилої будівлі під заклад громадського харчування по вул . Великій Васильківській , 62 (літера А) у Голосіївському районі м. Києва». 
Захід проводився з метою перевірки виконання вимог приписів про зупинення підготовчих та будівельних робіт, які не відповідають вимогам законодавства, зокрема, будівельних норм, містобудівним умовам та обмеженням, затвердженому проекту або будівельному паспорту забудови земельної ділянки, які виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або без дозволу на виконання будівельних робіт від 07.12.2016 року та про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм державних стандартів і правил від 07.12.2016 року.
Строк дії направлення з 19.06.по 03.07.2019 року.
Згодом, відповідно до службової записки від 11.07.2019 року, на ім`я директора Департаменту, строк перевірки товариства було продовжено на 2 робочі дні, починаючи з 11.07.2019 року по 12.07.2019 року.
На підставі чого, відповідачем було видано направлення №б/н від 11.07.2019 року, строком до 12.07.2019 року.
За результатам проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання вимог в сфері містобудівної діяльності був складений акт №б/н від 12.07.2019 року, відповідно до якого, на ТОВ «НВФ «Реле» виявлені порушення вимог законодавства. 
У зв`язку з вказаними обставинами, того ж дня, відповідачем був складений протокол про правопорушення у сфері містобудівної діяльності
Розглянувши матеріали справи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності, Департаментом були винесені постанови (далі по тексту - оскаржувані постанови):
- від 25.07.2019 року №65/19/073-6546, якою замовника будівництва ТОВ НВФ «Реле» визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого абз.3 п.1 ч.6 ст.2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» та накладено штраф у розмірі 100 350 грн.;
- від 25.07.2019 року №66/19/073-6547, якою замовника будівництва ТОВ НВФ «Реле» визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого абз.2 п.1 ч.6 ст.2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» та накладено штраф у розмірі 30 105 грн.;
- від 25.07.2019 року №67/19/073-6548, якою замовника будівництва ТОВ НВФ «Реле» визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого абз. 3 п.4 ч.2 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» та накладено штраф у розмірі 742 590 грн.
Вважаючи протиправним оскаржувані постанови, позивач звернувся до суду з даним позовом для захисту своїх прав та законних інтересів.
Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що первинно розпочата перевірка не була завершена шляхом складання по її завершенню акту та протоколу, а продовження перевірки вчинено протиправно, складений надалі 12.07.2019 року акт перевірки, а також протокол і винесені на його підставі постанови про накладення штрафу, є доказами, здобутими з порушенням закону.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України «Про архітектурну діяльність» від 20 травня 1999 року №687-ХIV (далі по тексту - Закон України №687-ХIV), Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року № 3038-VI (далі по тексту - Закон України № 3038-VI) та Порядком здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 р. №553 (далі по тексту - Порядок №553) (Усі зазначені нормативно-правові акти застосовано в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до ст. 10 Закон України №687-ХIV встановлено, що для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об`єктів архітектури, додержання суб`єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд.
Статтею 6 Закону України № 3038-VI встановлено, що управління у сфері містобудівної діяльності здійснюється Верховною Радою України, Кабінетом Міністрів України, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, органами державного архітектурно-будівельного контролю, іншими уповноваженими органами містобудування та архітектури, місцевими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування.
Відповідно до статті 41 Закону № 3038-VI державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється на об`єктах будівництва у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом. Підставою для проведення позапланової перевірки є, зокрема, звернення фізичних чи юридичних осіб про порушення суб`єктом містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності.
Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Нормативно-правовим актом, який визначає процедуру здійснення заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт є Порядок №553.
Вказаним порядком визначено, що державний архітектурно-будівельний контроль відповідно до повноважень, визначених статтею 7 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю.
Пунктом 3 Положення про Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), затвердженого розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 01.10.2015 р. № 978 (далі по тексту - Положення), основними завданням Департаменту є зокрема здійснення відповідно до Закону державного архітектурно-будівельного контролю на території міста Києва, виконання дозвільних та реєстраційних функцій у сфері містобудівної діяльності
Департамент здійснює повноваження щодо державного архітектурно-будівельного контролю в місті Києві та дозвільно-реєстраційних функцій стосовно об`єктів незначного (СС1) та середнього (СС2) класу наслідків (відповідальності) з 12.10.2016 року.
Відповідно до абз.10 пункту 7 Порядку № 553 строк проведення позапланової перевірки не може перевищувати десяти робочих днів, а у разі потреби може бути одноразово продовжений за письмовим рішенням керівника відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю чи його заступника не більше ніж на два робочих дні.
Тобто, під продовженням строку проведення перевірки слід розуміти продовження основного строку проведення перевірки без його переривання. 
Продовження строку перевірки після завершення основного строку перевірки, у т.ч. з перенесенням строку завершення перевірки на інший строк після завершення основного строку перевірки, вказаними нормами законодавства не передбачено. 
В іншому випадку, суб`єкту владних повноважень надавалась би можливість зловживання своїми функціями щодо визначення кінцевої дати завершення перевірки, що зумовлювало б перебування суб`єкта контролю у стані правової невизначеності.            
У даному випадку, позапланова перевірка мала проводитись з 19.06.2019 по 03.07.2019 включно.
Як вбачається з матеріалів справи, лише 11.07.2019 року, тобто через тиждень після кінцевої дати закінчення перевірки, на підставі службової записки від 11.07.2019 року, було видано наказ та направлення про продовження строку проведення перевірки ТОВ «НВФ «Реле» на 2 дні, а саме: 11.07.2019 року до 12.07.2019 року
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що  Департаментом, як контролюючим органом, вчинено протиправне продовження строку перевірки позивача у такий спосіб та протиправно перенесено завершення перевірки на тиждень із складанням 12.07.2019 року акту перевірки, протоколу про правопорушення та оскаржуваних постанов про накладення штрафу, адже основний строк перевірки закінчився 03.07.2019 року.
Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що наявність службової записки про продовження строку проведення перевірки ТОВ «НВФ «Реле», яка складена 11.07.2019 року, підтверджує протиправні дії посадових осіб контролюючого органу, адже, відповідно до норм чинного законодавства, вказана службова записка мала бути складена до моменту завершення перевірки, тобто до 03.07.2019 року.
Між тим, первинно розпочата перевірка ТОВ «НВФ «Реле» не була завершена шляхом складання по її завершенню акту та протоколу.
Отже, колегією суддів апеляційної інстанції встановлено, що продовження перевірки вчинено протиправно, таким чином, складений надалі акт перевірки від 12.07.2019 року, протокол і винесені на його підставі оскаржувані постанови про накладення штрафу на позивача, є доказами, здобутими з порушенням закону та відповідно до ч. 1 ст. 74 КАС України, які не беруться судом до уваги та не створюють будь-яких наслідків для цілей прийняття оскаржуваних рішень.
Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного суду від 19.10.2018 року в справі № 805/3137/17-а та від 24.09.2019 року в справі №806/523/16.
Правовими положеннями ч.5 ст. 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішення повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. 
Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
У рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються, а в рішенні від 27.09.2010 по справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» - що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.
Як зазначено в п. 4.1 Рішення Конституційного суду України від 02.11.2004 р. N 15-рп/2004 суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена в справі «Пономарьов проти України» (пункт 40 мотивувальної частини рішення від 3 квітня 2008 року), в якому Суд наголосив, що «право на справедливий судовий розгляд», яке гарантовано п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. 
У справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 Конвенції не зобов`язує держав - учасників Конвенції створювати апеляційні чи касаційні суди. Однак там, де такі суди існують, необхідно дотримуватись гарантій, визначених у статті 6» (пункт 22 мотивувальної частини рішення від 20 липня 2006 року).
Аналіз наведених положень дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції дійти висновку, що даний адміністративний позов підлягає задоволенню, а тому доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу суду.
Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів апеляційної інстанції доходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. 
Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.
В зв`язку з цим, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Керуючись ст.ст.  242, 308, 310, 315, 316, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -      

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 листопада 2019 року - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя:                                                                      М.І. Кобаль

Судді:                                                                                          Н.П. Бужак

                                                                                                             Л.О. Костюк