Постанова
Іменем України                                         
 
28 січня 2020 року
м. Київ
 
справа № 199/153/17-ц
провадження № 61-25862св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідач - ОСОБА_2 , 
третя особа - Четверта Дніпропетровська державна нотаріальна контора, 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 липня 2017 року у складі судді Руденко В. В. та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2018 року у складі колегії суддів: Куценко Т. Р., Демченко Е. Л., Максюти Ж. І., 
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У січні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до 
ОСОБА_2 , третя особа - Четверта Дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на частину квартири. 
На обгрунтування позовних вимог зазначала, що 26 квітня 1996 року її батько - ОСОБА_3 склав заповіт, посвідчений Четвертою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою, яким заповідав їй усе належне йому майно. ІНФОРМАЦІЯ_3 помер її батько  ОСОБА_3 Після його смерті відкрилася спадщина на належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 . Вона є спадкоємцем померлого за заповітом на ѕ частини квартири, а на ј частину квартири - ОСОБА_2 , як особа, яка на підставі статті 1241 ЦК України має право на обов`язкову частку у спадщині, оскільки на момент відкриття спадщини була непрацездатною особою (пенсіонеркою).
 
У межах встановленого законодавством строку вона звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, проте нотаріусом їй відмовлено у відкритті спадкової справи з підстав відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно. 
 
Посилаючись на наведене, позивач просила визнати за нею право власності на ѕ частини квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
 
Короткий зміст ухвалених судових рішень судів попередніх інстанцій 
 
Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду 
м. Дніпропетровська від 06 липня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. 
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 , квартира АДРЕСА_1 йому не належала, оскільки він за життя відчужив її за договором купівлі-продажу ОСОБА_2 , (матір позивача, дружина спадкодавця), який не було визнано недійсним, що не позбавляє відповідача можливості здійснити за собою державну реєстрацію права власності на зазначене нерухоме майно. 
 
Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 березня 
2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська 
від 06 липня 2017 року залишено без змін.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та застосував норми матеріального права, рішення суду є законним та обгрунтованим, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
У травні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скаргаОСОБА_1 , у якій вона просила скасувати заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 липня 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2018 року, і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга мотивована посиланням на те, що суди безпідставно відмовили в задоволенні її позову, посилаючись на те, що спірна квартира не входить до складу спадщини, хоча і дотепер право власності зареєстроване за спадкодавцем. Суди проігнорували, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 , а тому вона має право на визнання за нею права власності в порядку спадкування за заповітом на належну їй частку спадкового майна. Суди також не взяли до уваги положення частин другої-четвертої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якими передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації, а оскільки відповідач до цього часу не зареєструвала за собою право власності на спірну квартиру, вона не може вважатися її власником. 
 
Зазначене, на її думку, призвело до порушення судами її права на справедливий розгляд справи, передбачене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому оскаржувані судові рішення не можуть вважатися законними та обгрунтованими. 
 
Відзив на касаційну скаргу подано не було. 
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 02 липня 2018 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу з місцевого суду.
 
Справа надійшла на адресу суду касаційної інстанції та передана 07 вересня 
2018 року для розгляду колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду. 
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Установлені судами фактичні обставини справи
 
Судами встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 01 березня 1996 року ОСОБА_3 належала квартира АДРЕСА_1 .
 
14 жовтня 1983 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладений шлюб. Від шлюбу у них народилася донька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
 
26 квітня 1996 року ОСОБА_3 склав заповіт, посвідчений державним нотаріусом Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, реєстровий № 4-559, яким усе належне йому майно, де б воно не було, та з чого б воно не складалося, заповів ОСОБА_1 
 
20 січня 2005 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладений шлюб.
 
14 лютого 2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладений договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу, реєстровий № 476, відповідно до якого спадкодавець продав ОСОБА_2 квартиру 
АДРЕСА_1 . 
 
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер.
 
Згідно довідки Комунального підприємства «Жилсервіс-9» від 17 березня 
2016 року ОСОБА_1 була зареєстрована за однією адресою із спадкодавцем, а тому відповідно до статті 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину.
 
Постановою від 16 квітня 2016 року державним нотаріусом Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Тарановій Н. Д. відмовлено у вчиненні нотаріальних дій з посиланням на те, що право власності спадкодавця на квартиру АДРЕСА_1 припинено у зв`язку з укладенням договору купівлі-продажу, а за новим набувачем станом на 16 квітня 2016 року право власності не зареєстровано.
 
Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування
 
Вивчивши матеріали справи, доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Відповідно до статей 1216-1218 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
 
Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).
 
Згідно з частиною першою статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.
 
Положеннями статті 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. 
За загальними правилами доказування, визначеними статтями 10, 60 ЦПК України 2004 року, яким кореспондують положення статей 12, 81 чинного ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Установивши, що спірна квартира була відчужена спадкодавцем за життя шляхом укладення договору купівлі-продажу відповідачеві, суди попередніх інстанцій дійшли обгрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на ѕ частини квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом, оскільки зазначене нерухоме майно не входить до спадкової маси.
 
Посилання заявника на не урахування судами попередніх інстанцій інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про те, що власником спірної квартири є ОСОБА_3 , оскільки відповідач право власності на зазначене нерухоме майно в установленому законом порядку не зареєструвала, а тому не може вважатися законним його власником, є необгрунтованими, оскільки відповідно до пункту 1 частини першої статті 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Відповідно до договору купівлі-продажу від 14 лютого 2011 року, ОСОБА_3 продав відповідачу ОСОБА_2 , належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 , а отже право власності спадкодавця на спірну квартиру з вчиненням зазначеного правочину припинилося. Відповідач ОСОБА_2 на підставі зазначеного договору купівлі-продажу має право здійснити державну реєстрацію права власності на спірну квартиру, набувши у повному обсязі прав її власника. Відсутність державної реєстрації права власності на спірну квартиру за відповідачем, проведеної відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», за встановлених судами обставин, зокрема, відчуження її попереднім власником - спадкодавцем, не надає права на спадкування зазначеного майна позивачем, а тому суди попередніх інстанцій дійшли обгрунтованих висновків про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . 
 
Аргументи касаційної скарги є ідентичними доводам, що були викладені заявником у її апеляційній скарзі та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, містять посилання на обставини, що були предметом перевірки судів попередніх інстанцій, яким була надана належна правова оцінка. У силу повноважень, визначених статтею 400 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та здійснювати переоцінку доказів.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Аналізуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що суди попередніх інстанцій правильно визначили характер правовідносин, застосували закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідили матеріали справи, надали належну правову оцінку доводам сторін та наявним у справі доказам, а тому відсутні підстави для задоволення касаційної скарги.
 
Керуючись статтями 400, 401, 409, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 липня 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2018 року залишити без змін. 
 
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                     Г. І. Усик
І. Ю. Гулейков
О. В. Ступак