П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

04 лютого 2020 р. Категорія: 113070100	м.Одеса	Справа № 520/19786/19	
Головуючий в 1 інстанції: Калініченко Л.В.
час і місце ухвалення: 13:24:08, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача:  Семенюка Г.В.
суддів: Домусчі С.Д. ,  Шляхтицького О.І. 

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції на рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 листопада 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Микиччак Олександра Михайловича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, -

встановиВ:

          Позивач, звернувся до суду з позовом до інспектора патрульної поліції Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Микиччак Олександра Михайловича, в якому просив суд скасувати постанову серії ДП 18 № 612232 від 13.08.2019 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3   ст.122 КУпАП   та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 510 гривень 00 копійок, мотивуючи його тим, що постанова винесена відповідачем з порушенням повноважень та не у спосіб, передбачений   Конституцією   та законодавством України, а тому є протиправною та підлягає скасуванню.
          Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 19 листопада 2019 року позов задоволено. Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 № 612232 від 13 серпня 2019 року, якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3   ст. 122 КпАП України   та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 510 гривень 00 копійок. Провадження у справі про адміністративне правопорушення за   ст. 122 ч.3 КпАП України   відносно ОСОБА_1       - закрито, за відсутністю події і складу правопорушення.
Не погодившись з Рішенням суду першої інстанції, Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції подало апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати Рішення суду та прийняти нову постанову, якою у задоволені позивних вимог відмовити в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що задовольняючи позов, суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_1 порушив вимоги п.17.1 Правил дорожнього руху, що підтверджується відео-доказом, а тому постанова про адміністративне правопорушення винесена правомірно. 
На підставі ст. 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити з наступних підстав:
Судом першої інстанції встановлено, що 13 серпня 2019 року інспектором патрульної поліції Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Микиччак О.М. було розглянуто справу про адміністративне правопорушення, за наслідком чого складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 № 612232, якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3   ст.122 КУпАП   та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 510 гривень 00 копійок.
Як вбачається з вказаної постанови, суть правопорушення полягає в тому, що 13 серпня 2019 року ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом марки «Шевролет», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці Чорноморського козацтва здійснив рух по смузі маршрутних транспортних засобів та зупинку, чим порушив п.17.1   ПДР   України.
Не погоджуючись із вищевикладеним, позивач звернувся до суду.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що постанова про адміністративне правопорушення винесена з порушенням норм чинного законодавства, відповідачем до суду не надано належних та допустимих доказів вчинення позивачем правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, а саме порушення останнім п. 17.1   ПДР, а тому підлягає скасуванню.
П`ятий апеляційний адміністративний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне:
Відповідно до ч.1   статті 9 КУпАП   адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Закон України «Про дорожній рух»   регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).
Відповідно до   статті 14 зазначеного Закону   учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.
До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.
Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього   Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють   Правила дорожнього руху, затверджені   постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.
Відповідно до п. 1.1.   Правил дорожнього руху   ці Правила відповідно до   Закону України «Про дорожній рух»   встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Згідно п. 1.9.   Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до п.8.1   ПДР   регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.
Відповідним дорожнім знаком 5.11 додаток 1 до   ПДР   позначено «Смуга для руху маршрутних транспортних засобів». Смуга призначена лише для транспортних засобів, що рухаються за встановленими маршрутами попутно із загальним потоком транспортних засобів. Дія знака поширюється на смугу руху, над якою він встановлений. Дія знака, що встановлений праворуч від дороги, поширюється на праву смугу руху.
За п.17.1   ПДР   на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8 "Дорога із смугою для руху маршрутних транспортних засобів" або 5.11 "Смуга для руху маршрутних транспортних засобів" забороняються рух і зупинка інших транспортних засобів на цій смузі.
Частиною 3   статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення   передбачено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно   статті 222 КУпАП   справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема,      частинами 1, 2, 3 і 5   статті 122 КУпАП   розглядають органи Національної поліції. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі (ч. 2   статті 258 КУпАП).
Відповідно до ч. 4   статті 258 КУпАП   у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог   статті 283 цього Кодексу.
У висновку Науково-консультативної ради при Вищому адміністративному суді України (далі - НКР) щодо застосування положень   статті 258 КУпАП   під час вирішення справ про оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених   статтею 122 КУпАП   (далі - Висновок) зазначено, що випадки розгляду справ про адміністративні правопорушення уповноваженими на те особами на місці вчинення правопорушення визначені   статтею 258 КУпАП, в інших випадках справи про адміністративні правопорушення розглядаються за місцем вчинення правопорушення, відповідно до   статті 276 КУпАП.
При цьому варто звернути увагу на те, що словосполучення «на місці вчинення правопорушення», яке містяться у   статті 258 КУпАП   та словосполучення «за місцем вчинення правопорушення», вжитого у   статті 276 КУпАП   мають різний правовий зміст.
Зазначену проблему аналізував Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої   статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
У пункті 2.4 мотивувальної частини цього рішення зазначено, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України. Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що словосполучення «за місцем його вчинення», яке міститься в положенні частини першої статті 276 Кодексу, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.
У згаданому Висновку НКР дійшла висновку: під час вирішення справ про оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених   статтею 122 КУпАП, положення   статті 258 КУпАП   не застосовуються; винесення постанов у справі про адміністративне правопорушення, передбачене   статтею 122 КУпАП, уповноваженими на те особами одразу після складення протоколу про адміністративне правопорушення на місці вчинення правопорушення є неправомірним.
Такий висновок НКР ґрунтувався на тому, що положення   статті 258 КУпАП   не розповсюджувалися на   статтю 122 КУпАП.
Окрім того, проаналізувавши п. 2.3 наведеного вище рішення Конституційного Суду України, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що Конституційний Суд, говорячи про порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях   257,   268,   277,   278,   279,   280 КУпАП, мав на увазі виключно випадки застосування скороченого провадження у справах, на які не розповсюджуються вимоги   статті 258 КУпАП.
Однак, вже після прийняття Конституційним Судом зазначеного рішення, норми   КУпАП   та, зокрема, статті 258 зазнали змін, в результаті чого на справи, які віднесено до компетенції Національної поліції розповсюджено вимоги ч. 4 статті 258 - постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься на місті вчинення правопорушення.
Таким чином, аналіз законодавчих норм, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, Висновку,   рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015, дає підстави для висновку, що працівники підрозділів Національної поліції мають право виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення з порушення   ПДР   (стаття 122 КУпАП) на місці вчинення такого правопорушення.
При цьому, положення ст.ст.   278,   279 КУпАП, що стосуються розгляду справи про адміністративне правопорушення, на спірні правовідносини не розповсюджуються, оскільки у даному випадку   КУпАП   передбачає спеціальну, спрощену процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності - винесення постанови на місці вчинення правопорушення.
Положеннями статей   245,   251,   252,   280 Кодексу України про адміністративні правопорушення   передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Як зазначалося вище, позивач, керуючи транспортним засобом «Шевролет» р.н. НОМЕР_1 , рухався транспортним засобом у зоні, де заборонено як рух, так і зупинку будь-яких інших транспортних засобів, окрім маршрутних.
Апелянтом, разом з апеляційною скаргою, надано до суду відеозапис, з якого чітко вбачається, що позивач порушив п. 17.1 ПДР, а саме рухався на транспортному засобі "Шевролет" р.н. НОМЕР_1 по смузі позначеній дорожнім знаком 5.11 "Смуга для руху маршрутних засобів".
З огляду на наявні матеріали справи, судом не встановлено належних доказів, що спростовують факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, тому колегія суддів вважає, що постанова у справі про адміністративне правопорушення є правомірною та підстави для її скасування відсутні.
Згідно статті 283 Кодексу розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Положеннями статті 285 Кодексу передбачено, зокрема, що постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено. Копія постанови вручається під розписку.
Під час розгляду даної справи встановлено, що відповідачем не було порушено прав позивача, передбачених   статтею 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а також порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення й притягнення особи до відповідальності.
Зважаючи на все вищевикладене, колегія суддів вважає, що підстави для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ДП18 № 612232 від 13 серпня 2019 року, винесеної відповідачем, та визнання дій останнього незаконними, відсутні.
Враховуючи вище викладене, колегія судів приходить до висновку, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного Рішення було неповно з`ясовано судом обставин, що мають значення для справи, а відтак, відповідно до ст.ст. 315, ст. 317 КАС України, - оскаржуване Рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, - задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 листопада 2019 року по справі № 520/19786/19, - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у позові ОСОБА_1 - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

суддя-доповідач 	 	Семенюк Г.В.	
судді	    	Домусчі С.Д.    Шляхтицький О.І.