ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

20 січня 2020 року                                                        
м.Суми
Справа №585/2120/19 
Номер провадження 22-ц/816/117/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),
суддів -          Кононенко О. Ю. ,  Криворотенка В. І. 
учасники справи: 
позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», 
відповідач - ОСОБА_1 ,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 03 жовтня 2019 року в складі судді Шульги В.О., ухваленого у м. Ромни, повне судове рішення складено 15 жовтня 2019 року,

в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду із позовом у червні 2019 року, Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») просило стягнути на свою користь з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №б/н від 24.06.2008 року в розмірі 120 606,18 грн та судові витрати в розмірі 1921 грн. 
Свої вимоги мотивує тим, що 24.06.2008 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, за умовами якого позивач надав позичальнику кошти у розмірі 8000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, що може бути змінений банком, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% річних. З кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, який є договором приєднання, що підтверджується підписом у заяві. Позичальник взяті на себе кредитні зобов`язання належним чином не виконав, внаслідок чого, станом на 30.04.2019 року, виникла заборгованість - 309421,95 грн, яка складається з: 7783,74 грн - заборгованість за тілом кредиту; 296 913,23 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4724,98 грн - заборгованість за пенею та комісією. Проте банком заявлено вимогу про стягнення 7783,74 грн заборгованості за кредитом та 112822,44 грн заборгованості за процентами за період з 24.06.2008 року по 30.03.2018 року. Відповідач ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язань, що і стало підставою звернення до суду. 
Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 03.10.2019 року позов АТ АКБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором без номера від 24.06.2008 року у розмірі 7783,74 грн та судові витрати у розмірі 1921 грн. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено. Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 2000,00 грн.
Не погоджуючись із вказаним рішенням в частині відмови в задоволенні вимог позову про стягнення заборгованості за відсотками, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в цій частині та ухвалити нове судове рішення, яким дані вимоги задовольнити в повному обсязі, а в іншій частині рішення залишити без змін.
При цьому вказує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення вимог про стягнення заборгованості за відсотками, оскільки банком було надано довідку, підписану відповідачем, яка є частиною кредитного договору укладеного між сторонами у справі, у якій визначено, зокрема, базову відсоткову ставку за користування кредитом. Крім того, і сама анкета-заява від 24.06.2008 року містить відомості щодо розміру відсоткової ставки. 
В іншій частині рішення суду не оскаржується, тому на підставі ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Маляр М.В. просить апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін. Вказує, що вимоги про стягнення відсотків є безпідставними, оскільки банком не було доведено про погодження між сторонами у справі умов договору щодо відсоткової ставки у встановленій законом формі. Крім того, банком незаконно нараховано відсотки поза межами строку дії картки та заявлено вимогу про їх стягнення з порушенням строків позовної давності.    
Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.
Ухвалюючи рішення в оскарженій частині, суд першої інстанції виходив з того, що  оскільки, витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містять підпису відповідача, а Довідка про умови кредитування не містить підтверджень того, що вона має відношення до заяви, то їх не можна вважати частиною кредитного договору, укладеного між сторонами 24.06.2008 року шляхом підписання заяви, тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами.
Колегія суддів не може погодитися з таким висновком місцевого суду з огляду на таке.
Як вбачається із цивільної справи, що 24.06.2008 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 відбулось підписання анкети-заяви (а.с. 12, 20, 21).
Друкованим текстом анкети-заяви передбачено, зокрема, наступне - «Я ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані мені у письмовому вигляді.».
Також, в анкеті-заяві зазначено, що базова відсоткова ставка за кредитним договором становить 3% на місяць на залишок заборгованості.  
Крім того, при укладенні кредитного договору - 24.06.2008 року ОСОБА_1 було підписано Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яка містить істотні умови кредитування, а саме: розмір відсоткової ставки за користування кредитними коштами - 3 % у місяць або 36 % річних, визначено порядок щомісячної сплати платежів, нарахування та розмір комісії, а також пені та штрафів на випадок порушення позичальником умов договору (а.с. 12 (зворотній бік).
На підставі вказаної анкети-заяви відповідачу було видано карти №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_3, НОМЕР_2 , НОМЕР_4, остання терміном дії до листопада 2015 року (а.с. 111).
Додані банком до позовної заяви Умови та правила надання банківських послуг відповідачем не підписані (а.с. 14-19).
Представлений до позову банком розрахунок кредитної заборгованості станом на 30.04.2019 року складає - 309421,95 грн, з яких: 7783,74 грн - заборгованість за тілом кредиту; 296 913,23 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4724,98 грн - заборгованість за пенею та комісією (а.с. 6-11). 
Однак, банком заявлено вимогу про стягнення 7783,74 грн заборгованості за кредитом та 112822,44 грн заборгованості за процентами за період з 24.06.2008 року по 30.03.2018 року. 
Також, АТ КБ «ПриватБанк» було надано анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 20.08.2014 року, підписану ОСОБА_1 (а.с. 120). Але вказана заява не приймається апеляційним судом до уваги, оскільки предмет та підстави позову банку не обґрунтовані вказаною заявою.
Відповідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з ч. 1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.
Також, виконання грошового зобов`язання може забезпечуватись, зокрема, неустойкою - пеня, штраф (ст. ст. 546, 549 ЦК України).
За приписами ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.  
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Отже, кредитний договір укладається в письмовій формі, в якому його сторонами погоджується розмір кредиту, умови його надання, повернення, сплати процентів за користування кредитом, застосування неустойки, у разі неналежного виконання зобов`язання.  
Таким чином, між сторонами у справі 24.06.2008 року було укладено кредитний договір в належній формі, шляхом підписання ОСОБА_1 анкети-заяви та довідки про умови кредитування, у яких сторонами було погоджено, зокрема, розмір відсоткової ставки за користування кредитними коштами, умови застосування неустойки (пеня, штрафи) за порушення грошового зобов`язання та їх розмір. 
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов хибного висновку про непогодження сторонами кредитного договору його умов щодо розміру відсоткової ставки за користування кредитними коштами, що підтверджується підписаною відповідачем  довідкою про умови кредитування від 24.06.2008 року.
Протилежного відповідачем, в порушення ст.ст. 12, 81 ЦПК України, доведено не було.  
Згідно зі ст. 526, ч. 1 ст. 530 ЦПК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. 
У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12.
Відповідно до представленої банком довідки ОСОБА_1 було видано ряд банківських карток, остання строком дії до листопада 2015 року.
Тому проценти за користування кредитом поза межами строку дії договору, за період з 01.12.2015 року до 30.03.2018 року (дата по яку банк просить стягнути відсотки), не підлягають нарахуванню, а вимоги позову в цій частині - задоволенню. 
Звідси, ОСОБА_1 має перед банком обов`язок щодо погашення заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами, виходячи з відсоткової ставки 36 % річних, за період з 24.06.2008 року по 30.11.2015 року.
Проте, під час розгляду справи в суді першої інстанції, стороною відповідача було заявлено клопотання про застосування строку позовної давності (а.с. 44-51).
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.
257 ЦК України). 
Згідно з ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.
Однак, посилання банку, що п. 1.1.7.31 умов договору визначено збільшену позовну давність у 50 років (а.с. 88-95) не заслуговують на увагу, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, якими визначена збільшена позовна давність, відповідачем не підписані.  
Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (ч. 1 ст. 261 ЦК України).
Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252 - 255 ЦК України.
Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Останній платіж за кредитним договором у період строку його дії - до 30.11.2015 року, відповідач здійснила 28.04.2015 року, а з позовом до суду АТ КБ «ПриватБанк» звернулося 10.06.2019 року.
Таким чином, позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності, а тому, ураховуючи подану стороною відповідача заяву про застосування позовної давності, у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за відсотками, нарахованих з 24.06.2008 року по 30.11.2015 року (останнього дня місяця дії картки), необхідно відмовити за спливом строку позовної давності.
Зазначене узгоджується з правовим висновком Верхового Суду України, викладеним у постанові № 6-14цс14 від 19.03.2014 року, відповідно до якого перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу.
Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції в оскарженій частині, через невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, на підставі ст. 376 ЦПК України, підлягає зміні в частині мотивів відмови у задоволенні вимог банку про стягнення заборгованості за відсотками. 
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням положень ч. 4 ст. 137 цього Кодексу, з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 1000,00 грн у відшкодування фактично понесених судових витрат на професійну правничу допомогу за апеляційний розгляд справи.
В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а), г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, суд

                                                             п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково. 

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 03 жовтня 2019 року в частині мотивів відмови у задоволенні вимог позову Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення кредитної заборгованості за відсотками, - змінити.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 1 000,00 грн у відшкодування фактично понесених судових витрат на професійну правничу допомогу за апеляційний розгляд справи.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню.

                                                                                                                    
Головуючий -                                                                                       С.С. Ткачук

Судді:                                                                                                    О.Ю. Кононенко

                                                                                                               В.І. Криворотенко