справа № 755/369/19                                                            головуючий у суді І інстанції Гончарук В.П.
провадження № 22-ц/824/573/2020            суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.

 

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2020 року                                                                               м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
 
головуючого судді -	Березовенко Р.В.,   	
суддів:	Лівінського С.В., Суханової Є.М.,  	
з участю секретаря 	Мариненко Я.С.,	
 	 	 	
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю «ТФС-Україна», поданою представником - адвокатом Крупкою Миколою Петровичем та приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Варави Романа Сергійовича на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 24 вересня 2019 року у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «ТФС-Україна», приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Варава Роман Сергійович на дії приватного виконавця,-
В С Т А Н О В И В:
 
У січні 2019 року  ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії та постанови приватного виконавця. 
 
Скарга обґрунтована тим, щоАпеляційний суд міста Києва своєю постановою від 31 травня 2018 року скасував рішення Дніпровського районного суду м. Києва та задовольнив позов повністю. Постановив стягнути з нього 682 996,57 гривень збитків та судовий збір в сумі 25 612,38 гривень. Вказане судове рішення Апеляційного суду м. Києва залишене без змін після касаційного перегляду. Постанова Апеляційного суду м. Києва від 31 травня 2018 року набрала законної сили та підлягає обов`язковому виконанню відповідачем. За вказаним судовим рішенням приватним виконавцем Виконавчого округу міста Києва Варавою Р.С. відкрите виконавче провадження ВП № 56651085 з примусового стягнення коштів. Під час виконання приватним виконавцем Виконавчого округу міста Києва Варавою Р.С. стягнення з ОСОБА_1 за виконавчим листом № 2/755/2428/18 від 20.06.2018 року було порушено приписи Закону України «Про виконавче провадження», а саме, приватний виконавець не ознайомив боржника з результатами оцінки арештованого майна (квартири), подав заявку на проведення торгів квартири з порушенням закону. В постанові про опис та арешт (майна) боржника від 14.12.2018 року у виконавчому провадженні № 56651085 вказав недостовірну та неповну інформацію про квартиру боржника, що суттєво впливає на її вартість, за яку вона виставлена виконавцем на електронні торги та оцінку даної квартири. Крім того, звіт про оцінку, а також, результати визначення вартості квартири приватний виконавець не надав в установленому законом порядку те не надіслав на адресу боржника, про вартість квартири боржник дізнався з телефонної розмови з людьми, які виявили бажання придбати її. Разом з тим, в квартирі, яку приватним виконавцем виставлено на продаж через «СЕТАМ», також, проживає та зареєстрована малолітня дитина онука боржника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що порушує її законні права та інтереси. Також, всупереч ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» приватний виконавець проігнорував ту обставину, що боржник має інше майно крім квартири, має роботу на якій отримує заробітну плату, має цінності в квартирі, за рахунок яких можна здійснити виконання судового рішення. 
 
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 24 вересня 2019 року скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «ТФС-Україна», Приватний виконавець Варава Роман Сергійович на дії приватного виконавця задоволено частково. Визнано дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Варави Р.С. щодо формування заявки на реалізацію арештованого нерухомого майна до Системи електронних торгів арештованим майном ДП «Сетам» щодо продажу квартири   АДРЕСА_1 неправомірними. В іншій частині в задоволення скарги - відмовлено.
 
ТОВ «ТФС-Україна» з вказаною ухвалою суду не погодилося та через представника ОСОБА_3 подало апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права та неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, невідповідність  висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неповне з`ясування та недоведеністьобставин, що мають значення для справи. Просив скасувати ухвалу і постановити нову, якою відмовити в задоволенні скарги. Представник зазначає, що приватний виконавець Варава  Р.С. приносив в судове засідання  матеріали виконавчої справи для огляду, в матеріалах є докази, що оцінка майна (квартири) проводилася суб`єктом оціночної діяльності. Копія постанови  про призначення суб`єкта оціночної діяльності направлялася боржнику, як і повідомлення про результати оцінки майна. Судом не було враховано інформацію, викладену у довідці за результатами проведення позапланової невиїзної перевірки діяльності приватного виконавця виконавчого округу  м. Києва Варави Р.С. від 25.02.2019 р.. Вважає, що суд не  вказав на дії приватного  виконавця, які визнані протиправними. 
 
Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Варава Роман Сергійович з  ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 24 вересня 2019 року, також, не погодився та подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення та не правильне застосування норм матеріального та процесуального права, невідповідність  висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, неповне з`ясування  обставин справи, що мають  значення для справи, недоведеність  обставин, що мають  значення  для справи, які  суд  першої  інстанції  визнав встановленими. Зазначив, що кожного судового засідання  оригінали виконавчого провадження,  були наявні  для огляду, проте,  судом не було  витребувано ані оригінал виконавчого провадження, ані його  копії.  Вказав, що судом не буловраховано інформацію, викладену у довідці за результатами проведення позапланової невиїзної перевірки діяльності приватного виконавця виконавчого округу  м. Києва Варави Р.С. від 25.02.2019 р.. 
 
В ухвалі про відкриття апеляційного провадження учасникам справи було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.
 
31.01.2020 року до суду надійшли відзиви ОСОБА_1 , подані представником - ОСОБА_4 . У відзивах представник просить апеляційнійні скарги залишити  без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, вважає її законною та обгрунтовною, а  доводи апеляційних скарг такими, що не спростовують доказів, якими суд першої інстанції  обгрунтував своє рішення. Зазначає, що  приватним виконавцем порушений порядок визначення вартості нерухомого майна, оскільки в квартиру боржника для  її опису  не прибув, опис нерухомого майна  фактично не здійснювався, вартість є не достовірною. Крім того, виконавець передав нерухоме майно на реалізацію, де проживає та зареєстрована малолітня онука боржника, без отримання попереднього дозволу органу  опіки та піклування. Представник, також, вказує на порушення  черговості  стягнення  встановлену законом, окільки за місцем роботи боржника приватний виконавець не звертався, наявінсть інших матеріальних цінностей не  встановлював. 
 
Представник ТОВ «ТФС-Україна» в судовому засіданні просив апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати і постановити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні скарги.
 
Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Варава Роман Сергійович в судовому засіданні просив задовольнити його апеляційну скаргу, скасувати ухвалу суду першої інстанції.
 
Представник скаржника, ОСОБА_4 в судовому засіданні просив апеляційнійні скарги залишити  без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.
 
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 263 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Задовольняючи скаргу частково, суд першої інстанції виходив з того, що приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Варавою Р.С. було вчинено усі необхідні дії, визначені Законом для примусового виконання рішення суду. Будь-які докази, які вказували б на порушення приватним виконавцем чинного законодавства прав боржника як сторони виконавчого провадження при винесенні постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 14.12.2018 року, щодо виконання рішення суду, не встановлено.
Проте, судом встановлено протиправні дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Варава Р.С. щодо подання заявки на реалізацію арештованого майна, тому суд частково задовольнив скаргу.
Колегія суддів оцінюючи висновки суду першої інстанції, виходить з наступного.
Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Судом першої інстанції встановлено, що 20 червня 2018 року, за результатами розгляду цивільної справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТФС-УКРАЇНА» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов`язків, було видано виконавчий лист № 2/755/2428/18 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТФС-УКРАЇНА» заподіяну шкоду в розмірі 682 996 гривень 57 копійок та судовий збір в сумі 25 612 гривень 38 копійок.
 
21 червня 2018 року приватним виконавцем Виконавчого округу м. Києва Варавою Р.С. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП № 56651085) по виконанню виконавчого листа № 2/755/2428/18, виданого 20 червня 2018 року Дніпровським районним судом м. Києва (т.1, а.с.12).
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 29 жовтня 2018 року, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 (т.1, а.с.80-82). 
14 грудня 2018 року приватним виконавцем Виконавчого округу м. Києва Варавою Р.С. було винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, а саме, квартири загальною площею 45,9 кв.м., житловою площею 28,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 727807980000, (ВП № 56651085) по виконанню виконавчого листа № 2/755/2428/18, виданого 20 червня 2018 року Дніпровським районним судом м. Києва (т.1, а.с.15-17).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 56  Закону України «Про виконавче провадження»арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.
Арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення, котрий накладається державним виконавцем у межах суми стягнення за виконавчим провадженням (з урахуванням виконавчого збору та витрат на та проведення виконавчих дій) шляхом винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, винесенням постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї, винесенням постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, та проведенням опису майна боржника і накладенням на нього арешту.
Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривні та іноземній валюті, інші цінності. Готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються. На кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, накладається арешт. Слід зазначити, що Законом № 606-14 та Законом України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що накладений державним виконавцем арешт поширюється, також, на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту, а відкриття нових рахунків у банках чи інших фінансових установах боржником-юридичною особою чи підприємцем є підставою для направлення державним виконавцем відповідним правоохоронним органам матеріалів для притягнення винних осіб до відповідальності (ст. 76 Закону).
У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається, також, на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.
Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем. Стягнення на майно боржника звертається на суму боргу за виконавчим документом з урахуванням виконавчого збору, витрат на організацію та проведення виконавчих дій, штрафів. Якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, визначену судом за поданням державного виконавця.
У разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує десяти розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване це житло, не здійснюється.
Згідно ч. 5 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника. У постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника обов`язково зазначаються: якщо опису підлягає земельна ділянка - її розмір, цільове призначення, наявність комунікацій тощо; якщо опису підлягає будівля, споруда, приміщення, квартира - загальна площа, кількість кімнат (приміщень), їх площа та призначення, матеріали стін, кількість поверхів, поверх або поверхи, на яких розташоване приміщення (квартира), інформація про підсобні приміщення та споруди; якщо опису підлягає транспортний засіб - марка, модель, рік випуску, об`єм двигуна, вид пального, пробіг, комплектація, потреба у ремонті, колір тощо.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Варавою Р.С. було вчинено усі необхідні дії, визначені ст. 56 Законом України «Про виконавче провадження»  для примусового виконання рішення суду. Порушення приватним виконавцем чинного законодавства прав боржника як сторони виконавчого провадження при винесенні постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 14.12.2018 року, щодо виконання рішення суду, не встановлено.
Проте, судом першої інстанції, крім іншого, встановлено, що приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Варавою Р.С. на момент формування заявки, щодо продажу квартири загальною площею 45,9 кв.м., житловою площею 28,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , для внесення до системи електронних торгів арештованого майна Державного підприємства «СЕТАМ» не було дотримано вимог ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження».
Приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Варавою Р.С. не надано доказів того, що стосовно арештованого та описаного майна, а саме квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 було складено належним чином та у встановленому законом порядку звіт про оцінку майна або залучено суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання, для визначення дійсної вартості даного майна. Не надано копій матеріалів виконавчого провадження ВП № 56651085 по виконанню виконавчого листа № 2/755/2428/18, виданого 20 червня 2018 року Дніпровським районним судом м. Києва, на підставі яких встановлюється законність здійснення всіх виконавчих дій приватним виконавцем, щодо формування заявки з продажу квартири загальною площею 45,9 кв.м., житловою площею 28,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , для внесення до системи електронних торгів арештованого майна Державного підприємства «СЕТАМ».
Колегія суддів, критично оцінює доводи апеляційних скарг про те, що на кожне судове засідання у приватного виконавця були наявні для огляду оригінали виконавчого провадження, проте, судом  першої інстанції вони витребуванні не були. 
Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
 
Відповідно до норм ст. 83 ЦПК України відповідач, третя особа повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.
 
З матеріалів справи вбачається, що приватним виконавцем подавалися заперечення на скаргу від 05.03.2019 року (а.с.69-76 т.1), однак в порушення вказаних вище процесуальних норм, до заперечень, докази на які посилається апелянт додані не були. 
 
За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
 
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).
 
При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.
 
Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.
 
Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.
 
Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
 
Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.
 
За вимогами ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
 
Матеріали виконавчого провадження приватним виконавцем на  підтвердження власних доводів та заперечень до суду першої інстанції надані не були. А відтак посилання на них як доказ, що  спростовує вимоги скарги є безпідставними, оскільки будь які поважні причини, їх неподання до суду першої інстанції відсутні.  
Згідно з приписами статті 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»  оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.
Відповідно до статті 57 Закону України «Про виконавче провадження»  визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження. У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника. Звіт про оцінку майна має бути складений не раніше дати винесення постанови про арешт такого майна. У разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання. У разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно, виконавець має право залучити суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна. Виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем.
Відповідно до положень вищенаведеного Закону оцінка майна є процесуальною дією державного виконавця і здійснюється з метою визначення стартової ціни для здійснення подальшої реалізації арештованого нерухомого майна на прилюдних торгах.
Частиною шостою статті 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» передбачено, що положення (національні стандарти) оцінки майна є обов`язковими до виконання суб`єктами оціночної діяльності під час проведення ними оцінки майна всіх форм власності та в будь-яких випадках її проведення.
Національний стандарт № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року № 1440є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна. Поняття, що вживаються у цьому Стандарті, використовуються в інших національних стандартах.
Цим Стандартом визначені загальні вимоги до проведення незалежної оцінки майна.
Національний стандарт № 2 «Оцінка нерухомого майна», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 року № 1442, є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки нерухомого майна (нерухомості) суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна та проводять державну експертизу звітів з експертної грошової оцінки земельних ділянок державної та комунальної власності у разі їх продажу.
Таким чином, оцінка нерухомого майна має здійснюватись відповідно до Національного стандарту № 2 «Оцінка нерухомого майна» з урахуванням вимог Національного стандарту № 1, яким визначено загальні засади.
Згідно з приписами пункту 50 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від   10 вересня 2003 року № 1440, проведенню незалежної оцінки майна передує підготовчий етап, на якому здійснюється, зокрема, ознайомлення з об`єктом оцінки.
Відповідно до пункту 51 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», незалежна оцінка майна проводиться у такій послідовності: укладення договору на проведення оцінки, ознайомлення з об`єктом оцінки, збирання та оброблення вихідних даних та іншої інформації, необхідної для проведення оцінки; ідентифікація об`єкта оцінки та пов`язаних з ним прав, аналіз можливих обмежень та застережень, які можуть супроводжувати процедуру проведення оцінки та використання її результатів; вибір необхідних методичних підходів, методів та оціночних процедур, що найбільш повно відповідають меті оцінки та обраній базі, визначеним у договорі на проведення оцінки, та їх застосування; узгодження результатів оцінки, отриманих із застосуванням різних методичних підходів; складання звіту про оцінку майна та висновку про вартість об`єкта оцінки на дату оцінки; доопрацювання (актуалізація) звіту та висновку про вартість об`єкта оцінки на нову дату (у разі потреби).
Крім того, статтею 11 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»  визначено, що замовники оцінки повинні забезпечити доступ суб`єкта оціночної діяльності до майна, що підлягає оцінці на законних підставах, отримання ним необхідної та достовірної інформації про зазначене майно для проведення оцінки.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, вірним висновок суду першої інстанції, щодо задоволення вимог скаржника в частині визнання неправомірними дій приватного виконавця виконавчого округу м. Києва щодо внесення ним до системи електронних торгів арештованого майна Державного підприємства «СЕТАМ» інформації, про арештоване майно, а саме формування лота № 323867, в системі електронних торгів «СЕТАМ», щодо продажу квартири загальною площею 45,9 кв.м., житловою площею 28,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 727807980000.
Колегія суддів критично оцінює доводи апелянтів щодо неврахування довідки за результатами проведення позапланової невиїзної перевірки діяльності приватного виконавця виконавчого округу  м. Києва Варави Р.С. від 25.02.2019 р., яку було проведено  Управлінням Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області (т.1, а.с. 140), оскільки вона проведена після звернення скаржника до суду із скаргою, а отже, не може бути доказом відсутності порушення прав скаржника на момент подачі скарги. 
 
Посилання виконавця виконавчого округу м. Києва Варави Р.С. на постанову про уточнення постанови  про опис та арешт  майна (коштів) боржника від 18.03.2019 р. (т.1. а.с. 117-118) є не обгрутнтованими, оскільки вона, також, винесена після  звернення боржника до суду зі скаргою, 10.01.2019 року.  
 
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо частково задоволення вимог скаржника, а доводи апеляційних скарг вважає безпідставними, які не ґрунтуються на законі і матеріалах справи, належно не доведені та суперечать фактичним обставинам справи.
 
Отже, на думку колегії суддів, доводи апеляційних скарг представника «ТФС-УКРАЇНА» та приватного  виконавця про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, порушення судом норм процесуального та матеріального права при його постановленні не є обов`язковими підставами для скасування судового рішення та на переконання апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи і спростовуються наявними у справі доказами.
 
Згідно ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу, а судове рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала не підлягає скасуванню, як така, що постановлена з додержанням вимог закону.
 
Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ТФС-Україна», поданупредставником - адвокатом Крупкою Миколою Петровичем та приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Варави Романа Сергійовича залишити без задоволення.
 
Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 24 вересня 2019 року  залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий:                                                                                       Р.В. Березовенко

Судді:                                                                                                    С.В. Лівінський

   Є.М. Суханова