Дата документу 14.01.2020 Справа № 335/7427/19

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний №335/7427/19        Головуючий у 1 інстанції: Проценко А.М.
Провадження № 22-ц/807/132/20        Суддя-доповідач: Дашковська А.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«14» січня 2020 року        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого:        Дашковської А.В.,
суддів:        Кримської О.М.,
       Кочеткової І.В.,
секретар:        Волчанова І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою  ОСОБА_1 в особі представника  ОСОБА_2  на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунальної установи «Запорізька обласна станція переливання крові» Запорізької обласної ради про визнання незаконним та скасування наказу про застосування дисциплінарного стягнення, відшкодування моральної шкоди, 

ВСТАНОВИВ:

В липні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до КУ «Запорізька обласна станція переливання крові» Запорізької обласної ради про визнання незаконним та скасування наказу про застосування дисциплінарного стягнення, відшкодування моральної шкоди.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 21 липня 1994 року працювала в КУ «Запорізька обласна станція переливання крові» Запорізької обласної ради на посаді головної медичної сестри.
Наказом керівника відповідача від 15 квітня 2019 року № 52 «Про застосування дисциплінарного стягнення» їй оголошено догану. 
У наказі зазначено, що догана оголошена у зв`язку з систематичним невиконанням позивачем своїх службових обов`язків, які покладені на неї. За весь час своєї роботи у відповідача вона не притягувалась до дисциплінарної відповідальності. Факти невиконання службових обов`язків не встановлені та не зафіксовані.
Наказ не містить посилання на нормативно-правовий чи інший акт у сфері праці, який вона порушила, та конкретні службові обов`язки, які вона не виконувала, в чому саме полягає порушення трудової дисципліни, лише міститься зазначення про зрив термінів розробки нормативних документів протягом 2018-2019 років без конкретизації.
Відповідно до посадової інструкції № 2.1 головної медичної сестри відповідача, затвердженої головним лікарем відповідача 01 березня 2017 року, яка діяла протягом 2017-2019 років, розробка нормативних документів не входила до кола її службових обов`язків.
До видання наказу ніяких письмових пояснень від неї не вимагали, про наказ під розписку не повідомляли. Про його існування вона дізналась тільки 26 квітня 2019 року.
Незаконність наказу, на її думку, підтверджував той факт, що раніше з такою ж датою та номером був винесений зовсім інший наказ.
Систематичний морально-психологічний тиск, умисне видання незаконного наказу, який порушує її законні права, спричинили їй моральну шкоду, оскільки незаконне застосування до неї дисциплінарного стягнення мало наслідком втрату нею нормальних життєвих зв`язків із колегами по роботі, які почали ставитися до неї з недовірою та осудом, було підірвано її авторитет як керівника, у зв`язку з цим їй доводилось докладати додаткових зусиль для відновлення довіри членів трудового колективу. Протиправні дії керівника відповідача призвели до суттєвого погіршення її стану здоров`я.
Внаслідок постійних переживань та стресу у неї з`явились сильні головні болі, підвищений артеріальний тиск, порушення сну тощо, що зумовило необхідність неодноразового звернення за кваліфікованою медичною допомогою. 
Моральну шкоду оцінила в розмірі 30 000 грн.
На підставі зазначеного просила визнати незаконним та скасувати наказ т.в.о. головного лікаря КУ «Запорізька обласна станція переливання крові» Запорізької обласної ради від 15 квітня 2019 року № 52 «Про застосування дисциплінарного стягнення», стягнути з КУ «Запорізька обласна станція переливання крові» Запорізької обласної ради на її користь 30 000 грн. у відшкодування моральної шкоди та судові витрати.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 вересня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 в особі ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій зазначає про неправильне застосування судом норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, посилається на відсутність події дисциплінарного проступку, порушення відповідачем порядку притягнення до дисциплінарної відповідальності, ненадання судом оцінки тому, що протягом року до видання наказу вона не притягувалась до дисциплінарної відповідальності, неодноразово нагороджувалась, просила скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову.

КУ «Запорізька обласна станція переливання крові» Запорізької обласної ради подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що позивач систематично ухилялась від виконання посадових обов`язків, визначених у посадовій інструкції №01.05 від 15 березня 2019 року, посадовій інструкції №2.1 від 01 березня 2017 року, Інструкції, затвердженої Наказом МОЗ України №1093 від 17 грудня 2013 року, Наказі МОЗ України №1112 від 14 лютого 2010 року, не виконувала правомірні доручення головного лікаря, надані на оперативних нарадах, головна медична сестра відновиться до професійної групи «Керівники», відповідно до посадової інструкції здійснює управлінську та представницьку діяльність,відповідно до п. 1.6 СОП 01.1 встановлено періодичність перегляду Стандартних операційних процедур раз на рік, посилання позивача на винесення двох наказів з одним номером не впливають на обставини справи, наказ №52 від 15 квітня 2019 року винесений відповідно до вимог законодавства, позивачем не доведено спричинення моральної шкоди.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

За змістом п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час розгляду справи апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції дотримався вимог ст. 263 ЦПК України і оцінив всі надані сторонами докази на ґрунті всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього їх дослідження, а також оцінив належність допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відобразив в рішенні результати оцінки доказів.

Відмовляючи в задоволенні позову  ОСОБА_1 до Комунальної установи «Запорізька обласна станція переливання крові» Запорізької обласної ради про визнання незаконним та скасування наказу про застосування дисциплінарного стягнення, відшкодування моральної шкоди, суд виходив з недоведеності позовних вимог.

З такими висновками суду погоджується колегія суддів з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, з липня 1994 року ОСОБА_1 працювала на посаді головної медичної сестри Запорізької обласної станції переливання крові. 

Комунальна установа «Запорізька обласна станція переливання крові» Запорізької обласної ради (далі - КУ «ЗОСПК» ЗОР) належить до закладів охорони здоров`я та здійснює свою діяльність на основі та відповідно до чинного законодавства України, зокрема Конституції України, законів України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Основи законодавства України про охорону здоров`я», « Про донорство крові та її компоненти», нормативних актів Міністерства охорони здоров`я України, норм податкового законодавства, рішень Запорізької обласної ради, наказів Департаменту охорони здоров`я Запорізької обласної державної адміністрації, наказів комунальної установи «Спеціалізоване територіальне медичне об`єднання «Трансфузіологія» Запорізької обласної ради та Статуту, який затверджується Запорізькою обласною радою.

Пунктами 8.1, 8.4.3, 8.4.4 Статуту Комунальної установи «Запорізька обласна станція переливання крові» Запорізької обласної ради визначено, що управління Станцією здійснює головний лікар. Головний лікар здійснює прийом і звільнення працівників Станції. Головний лікар видає накази в межах своєї компетенції, які є обов`язковими для всіх працівників (т.1, а.с.72-81).

Рішенням сесії Запорізької обласної ради від 30.08.2018 року № 7, виконання обов`язків головного лікаря КУ «ЗОСПК» ЗОР тимчасово до призначення головного лікаря цієї установи покладено на заступника головного лікаря з організаційно-трансфузіологічної допомоги - завідувача відділом цієї установи Богомаз Світлану Володимирівну (т.1, а.с.82-83).

Організаційно-правовий статус, завдання, трудові обов`язки головної медичної сестри ОСОБА_1 визначені посадовою інструкцією головної медичної сестри КУ «ЗОСПК» ЗОР № 2.1 від 01.03.2017 року (далі - Посадова інструкція № 2.1), затвердженою головним лікарем Знаменською Р.А., та посадовою інструкцією № 01.05 від 15.03.2019 року, затвердженою т.в.о. головного лікаря КУ «ЗОСПК» ЗОР Богомаз С.В. (далі - Посадова інструкція № 01.05).

Згідно з п.1.3 Посадової інструкції № 2.1 головна медична сестра підпорядковується безпосередньо головному лікарю, менеджеру з якості та заступнику головного лікаря з організаційно-трансфузіологічної роботи. Оцінку своєчасності та якості виконання покладених завдань і обов`язків головної медичної сестри здійснює головний лікар, менеджер з якості та заступник головного лікаря з організаційно - роботи ( т.1, а.с.22-23).

Пунктом 1.4 зазначеної посадової інструкції визначено, що головна медична сестра у своїй діяльності керується чинним законодавством України, наказами та інструкціями Міністерства охорона здоров`я України, наказами ДОЗ ОДА, КУ «СТМО «Трансфузіологія» ЗОР, КУ «ЗОСПК» ЗОР, стандартами ІСО, цією інструкцією, іншим нормативними документами, затвердженим в установленому порядку.

Метою діяльності головної медичної сестри є організація якісної роботи молодших спеціалістів з медичною освітою, молодшого медичного персоналу, технічних службовців згідно із встановленими вимогами. Головній медичній сестрі підпорядковується середній та молодший медичний персонал установи (Пункт 1.5, 1.1 Посадової інструкції № 2.1).

Крім того, Посадовою інструкцією № 2.1 на головну медичну сестру установи покладається обов`язок з контролю дотримання санітарно-гігієнічного та протиепідеміологічного режиму установи.

Відповідно до пункту 25 Плану заходів щодо виконання Загальнодержавної програми адаптації законодавства України до законодавства Європейського союзу, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 09.06.2010 року №1196-р, з метою запобігання поширенню інфекційних хвороб через застосування крові, її компонентів і препаратів у медичних цілях, виникненню пов`язаних з цим негативних наслідків для здоров`я реципієнтів наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14.12.2010 року №1112 затверджено Положення для установи переливання крові (щодо організації управління системою якості і безпеки донорської крові та її компонентів) (далі - Положення).

Положенням визначено терміни, які вживаються у відповідному значенні, зокрема, система якості - організаційна структура, коло обов`язків, процедури, процеси та ресурси, необхідні для управління якістю; управління якістю - координовані заходи для керівництва та контролю організації якості на усіх рівнях у межах установи переливання крові, яка працює з донорською кров`ю. 

Пунктом 9.1 Положення передбачено, що в установі повинні бути розроблені та впроваджені ефективні системи самоперевірки, зовнішнього та внутрішнього аудиту стандартних операційних процедур з метою перевірки їх відповідності вимогам, визначеним у цьому Положенні. Самоперевірка, зовнішній і внутрішній аудит повинні регулярно проводитися підготовленими та компетентними особами незалежно та відповідно до затверджених стандартних операційних процедур у порядку, визначеному чинним законодавством.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.12.2013 року №1093 затверджено Інструкцію з виготовлення, використання та забезпечення якості компонентів крові (далі - Інструкція).

За приписами пунктів 4.1 - 4.3, 4.9 розділу IV Інструкції система якості повинна бути спрямована на забезпечення якості і безпеки отриманої крові та її компонентів, а також на гарантування безпеки донора та реципієнта. Система якості повинна охоплювати всі види діяльності, від яких залежить якість отриманої крові та її компонентів.

Система забезпечення якості має гарантувати, що всі процеси визначено у Стандартних операційних процедурах і що вони виконуються відповідно до принципів Належної виробничої практики (GMP) та відповідають вимогам законодавства України.
Усі співробітники повинні отримати чіткі, документовані та регулярно поновлювані посадові інструкції та Стандартні операційні процедури.

Судом встановлено, що наказом головного лікаря КУ «ЗОСПК» ЗОР від 30.03.2016 року № 37 в установі запроваджено Систему управління якістю (СУЯ) відповідно до належної виробничої практики, належної лабораторної практики, описаних в директиві ЄС 2002/98/ЄС та стандартах ISO:9000. Факт ознайомлення із зазначеним наказом 05.04.2016 року позивачем не заперечується та підтверджується її підписом під наказом (т.1, а.с.91). 

27.02.2017 року головним лікарем КУ «ЗОСПК» ЗОР затверджено Стандартну операційну процедуру щодо порядку розроблення, оформлення, узгодження, перегляду, обігу та актуалізації стандартних операційних процедур в установі (далі - СОП 01.1), з якою ОСОБА_1 ознайомлена 01.03.2017 року (т.1, а.с.94-97).

Пунктами 1.3, 1.5. 1.6. СОП 01.1 встановлено періодичність перегляду Стандартних операційних процедур - раз на один рік. Проект стандартної операційної процедури розробляє завідувач з персоналом підрозділу (відділу). Стандартні операційні процедури повинні переглядатись з встановленою періодичністю. Перегляд являє собою регулярну (по закінченню терміну дії ), або актуальну (при наявності необхідності внесення змін ) діяльність.

Відповідно до п.4.1 СОП 01.1 визначено, що процедура верифікації (перевірки) стандартної операційної процедури здійснюється раз на рік згідно графіку, який розробляє та затверджує менеджер з якості в кінці року.

Судом першої інстанції встановлено, що 14.01.2019 року завідувачем лабораторії діагностики та профілактики СНІД Басанською Л.В. службовою запискою на ім`я т.в.о. Головного лікаря КУ «ЗОСПК» ЗОР та заступника головного лікаря з якості повідомлено про недоліки проектів розроблених ОСОБА_1 нових стандартних операційних процедур та присвоєння проектам номерів з порушенням пункту 4.5 СОП 01.1 щодо порядку розроблення, оформлення, узгодження, перегляду, обігу та актуалізації стандартних операційних процедур.

Крім того судом встановлено та підтверджується протоколом наради у головного лікаря від 14.01.2019 року та переліком присутніх, що розроблений та затверджений заступником головного лікаря з якості графік верифікації стандартних операційних процедур КУ «ЗОСПК» ЗОР доводився до відома позивача (т.1, а.с.103-108).

За результатами проведених 23.01.2019 року, 28.02.2019 року, 01.03.2019 року, 11.03.2019 року оперативних нарад ОСОБА_1  тричі встановлювались додаткові терміни для перегляду стандартних операційних процедур, а саме: до 18.02.2019 року, до 06.03.2019 року, до 13.03.2019 року, проте, як вбачається зі змісту рапорту заступника головного лікаря з якості  ОСОБА_5  на ім`я т.в.о головного лікаря Богомаз С.В. від 12.04.2019 року за результатами аналізу системи управління якістю за 2018 рік та перший квартал 2019 року, неверифікованими залишилось 8 стандартних операційних процедур (т.1, а.с.158).

Наказом від 15.04.2019 року №52 головній медичній сестрі КУ «ЗОСПК» ЗОР ОСОБА_1 оголошено догану (т.1, а.с.21).

Відповідно до положень статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Згідно пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного та громадського стягнення.

З огляду на вказані обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність порушень вимог трудового законодавства відповідачем при застосування дисциплінарного стягнення щодо ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги щодо не врахування судом роз`яснень, викладених у пункті 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року №9, про те що судам слід враховувати лише ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю внаслідок дострокового зняття, а також ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни відповідно до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації і з дня накладання яких до видання наказу про звільнення минуло не більше року, не заслуговують на увагу, оскільки цей пункт постанови стосується кваліфікуючої ознаки «систематичне порушення» при звільненні працівника за п.3 ст.40 КЗпП, в той час як предметом розгляду справи є притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

Довід апеляційної скарги про те, що суд не звернув уваги на те, що позивач не є керівником структурного підрозділу а тому не має обов`язку щодо розробки проектів певних Стандартних процедур, колегія суддів вважає неприйнятним з огляду на таке.

Судом встановлено, що наказом від 24.04.2017 року №56/1 з 01.05.2017 року ОСОБА_1 переведено до адміністративно-управлінського персоналу (т.1, а.с.20).

За приписам ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з п. 1.1, 1.5. Посадової інструкції №2.1. від 01.03.2017 року головна медична сестра належить до професійної групи «Керівники», метою діяльності головної медичної сестри є організація якісної роботи молодших спеціалістів з медичною освітою, молодшого медичного персоналу, технічних службовців (сестер - господинь ) згідно зі встановленими вимогами. Головній медичній сестрі підпорядковується середній та молодший медичний персонал установи.

Пунктом 2.9 Посадової інструкції №2.1. від 01.03.2017 року визначено, що одним з завдань та обов`язків головної медичної сестри є контроль дотримання санітарно-гігієнічного та протиепідемічного режиму.

Відповідно до п.1.3. СОП 01.1 Проект Стандартної операційної процедури розробляє завідувач з персоналом підрозділу (відділу).

Отже, суд дійшов правильного висновку про те, що оскільки середній та молодший медичний персонал установи підпорядковується головній медичній сестрі, то саме позивач як безпосередній керівник має відповідну кваліфікацію та повноваження для того щоб відповідно до вимог наказу МОЗ України № 1093 від 17.12.2013 року визначити у стандартних операційних процедурах процеси, що виконуються середнім та молодшим медичним персоналом.

Вказані обов`язки не суперечать посадовим обов`язкам головної медичної сестри, які містить посадова інструкція №2.1, та узгоджуються з її окремими пунктами, а саме п.1.2., 1.4., 1.5, 1.1, 2.1, 2.9, 2.21, відповідають профілю діяльності установи та завданням, визначеним Статутом КУ «ЗОСПК» ЗОР.

Матеріали справи не містять та позивачем не надано доказів ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції на підтвердження того, що вона зверталась до головного лікаря з доповідними записками та посилалась на ті обставини, що виконання положень Стандартної операційної процедури по установі, яку затверджено 27.02.2017 року головним лікарем КУ «ЗОСПК» ЗОР та з якою позивача ознайомлено 01.03.2017 року, не входить до її посадових обов`язків.

Посилання на Рапорт на ім`я т.в.о. головного лікаря КУ «ЗОСПК» ЗОР Богомаз С.В. в якості такого доказу, не можуть бути прийнято до уваги, оскільки з його змісту вбачається, що позивач просила провести засідання комісії інфекційного контролю по розгляду санітарно-протиепідемічного режиму саме з метою узгодження розроблених нею СОПів (т.1, а.с.110).

Враховуючи положення ст. 13 ЦПК України щодо диспозитивності цивільного судочинства та відсутність в матеріалах справи клопотань позивача або її представника про витребування штатного розкладу КУ «ЗОСПК» ЗОР, колегія суддів вважає неприйнятним довід апеляційної скарги щодо ненадання відповідачем зазначеного доказу по справі. 

Судом першої інстанції встановлено, що пунктами 1.З., 1.5., 1.6. СОП 01.1 визначено періодичність перегляду Стандартних операційних процедур - раз на один рік. Перегляд являє собою регулярну (по закінченню терміну дії), або актуальну (при наявності необхідності внесення змін) діяльність.

Відповідно до п. 4.1. СОП 01.1 процедура верифікації (перевірки) здійснюється раз на рік, згідно графіку, який розробляє та затверджує менеджер з якості в кінці року.

Пунктом 4.2. СОП 01.1 визначено, керівники підрозділів та служб установи проводять внутрішньо експертизу та нормоконтроль стандартно операційних процедур на відповідність вхідних даних - вимогам нормативних документів до змісту та оформленні.

Отже, під верифікацією розуміється перевірка СОП на відповідність нормативним документам саме як процес розробки стандартних операційних процедур, який виконується керівником підрозділу або служби установи раз на рік шляхом внутрішньої експертизи. 

За матеріалами справи Стандартні операційні процедури для середнього та молодшого персоналу були розроблені у 2017 році, тому в 2018 році по кожному з процесів повинна була проведена верифікація (перевірка) на відповідність нормативним документам, а у разі змін у законодавстві, підзаконних нормативно-правових актах підзаконних нормативно-правових актах та необхідності їх актуалізації розроблено та надано на узгодження і затвердження нові СОПи.

Згідно з пунктом 4.4 СОП 01.1 доказом проведеної верифікації є колегіальний висновок до кожної стандартної операційної процедури.

За таких обставин, не можна вважати обґрунтованими твердження апеляційної скарги про відсутність необхідності у перевірці існуючих в установі СОПів. Відсутність колегіального висновку, передбаченого п.4.4. СОП 01.1 по верифікації СОП, на думку колегії суддів, є доказом невиконання позивачем посадових обов`язків.

Обставини щодо наявності двох наказів, у тому числі наказу про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, за одним номером, були предметом розгляду суду першої інстанції, з висновками суду в тій частини погоджується колегія суддів.

Так, судом встановлено, що згідно з Книгою реєстрації наказів фінансово-господарської та адміністративної діяльності КУ «ЗОСПК» ЗОР (17.02-11) за № 52 від 15.04.2019 значився наказ «Про внесення змін до наказу КУ «ЗОСПК» ЗОР від 02.01.2019 № 03 «Про дотримання протиепідеміологічного режиму в установі».

Відповідно до наданих діловодом установи ОСОБА_6 пояснень, реєстрацію проекту зазначеного наказу до книги реєстрації нею здійснено помилково, оскільки проект мав зауваження юрисконсульта ОСОБА_7 . 

Факт помилки реєстрації наказу зафіксовано керівником відділу кадрів у протоколі засідання комісії інфекційного контролю від 17.04.2019 року № 3 (т.1, а.с.194). 

Доказів на спростування встановлених судом обставин позивачем не надано.

Доводи апеляційної скарги про порушення відповідачем порядку притягнення до дисциплінарної відповідальності, а саме, відповідачем не було запропоновано надати пояснення з приводу обставин, які викладені в рапорті заступника головного лікаря з якості ОСОБА_5 , спростовуються змістом акту від 12.04.2019 року, який складений начальником відділу кадрів Гулей Л.Я. у присутності т.в.о. головного лікаря, заступника головного лікаря з ОТД - завідувача відділом Богомаз С.В., голови профспілкового комітету, завідувача бактеріологічною лабораторією ОСОБА_8 , про відмову ОСОБА_1 надавати пояснення (т.1, а.с.159).

Позовні вимоги про стягнення моральної шкоди є похідними від вимог про визнання незаконним та скасування наказу про застосування дисциплінарного стягнення а тому суд, дійшовши висновку про недоведеність неправомірних дій відповідача та порушень ним вимог трудового законодавства при застосуванні дисциплінарного стягнення, правомірно відмовив позивачу в задоволенні вимог щодо стягнення моральної шкоди.

До того ж, копія записів аналізу та медичного діагнозу (т.1, а.с.45-47), долучені позивачем до позовної заяви в якості доказу на підтвердження позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, виконані невідомою собою без проставляння печатки лікаря та із зазначеного документу неможливо встановити, чи стосуються ці записи саме позивача.

Надана копія листка непрацездатності за період з 19 червня 2019 року по 21 червня 2019 року (т.1, а.с.47) не містить відомостей щодо причино-наслідкового зв`язку стану здоров`я позивача з обставинами притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Помилкове посилання судом в рішенні суду на пояснення свідка ОСОБА_9 , яка не була допитана в судовому засіданні, не спростовує висновків суду, оскільки аналогічні показання щодо обставин справи, на які суд послався в рішенні, надавались свідками: ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 . 

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). 

Отже, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків. 

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в особі представника  ОСОБА_2  залишити без задоволення.
Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 вересня 2019 року у цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 17 січня 2020 року.

Головуючий        А.В. Дашковська 

Судді:         О.М. Кримська 

       І.В. Кочеткова