ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
05 лютого 2020 року           справа № 200/1637/19-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ, вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Гайдара А.В., суддів: Казначеєва Е.Г., Компанієць І.Д., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2019 року (повний текст складено 11 жовтня 2019 року в м. Слов`янськ Донецької області)  у справі № 200/1637/19-а (суддя в 1 інстанції – Грищенко Є.І.) за позовом Державного підприємства «Мирноградвугілля» до Головного управління  ДПС у Донецькій області про визнання протиправним та скасування  податкового повідомлення-рішення від 31.07.2018 року № 0005961414,-

                                                      В С Т А Н О В И В: 
Державне підприємство «Мирноградвугілля» (далі – позивач) звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 31 липня 2018 року № 0005961414 про нарахування 6 636 681 грн. грошового зобов`язання та 3 318 341 грн. штрафних санкцій з податку на додану вартість.
В обґрунтування позову зазначено, що на підставі акту, складеного за результатами проведення позапланової виїзної перевірки з питань достовірності формування та віднесення сум ПДВ до податкового кредиту в деклараціях з податку на додану вартість по взаємовідносинами з контрагентами-постачальниками податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 31 липня 2018 року № 0005961414 про нарахування 6 636 681 грн. грошового зобов`язання та 3 318 341 грн. штрафних санкцій з податку на додану вартість.
Позивач не погоджується з висновками в акті перевірки, а також з винесеним рішенням у зв`язку з тим, що по-перше, не вважає вимоги відповідача, які викладені у запитах від 18 квітня 2018 року № 16801/10/05-99-14-14 та від 30 травня 2018 року № 22900/10/05-99-14-14 стосовно надання документів такими, що відповідають нормам чинного законодавства, а отже висновки податкового органу щодо ненадання документів та їх відсутності є необґрунтованими. По-друге, позивач вважає необґрунтованими висновки контролюючого органу  щодо невиконання зобов`язань сторонами договору в частині виконання строків поставки ТМЦ, оскільки у відповідності до умов договорів, датою відліку для виконання договірних зобов`язань з боку контрагента є дата перерахування коштів в повному обсязі. По-третє, позивач зазначає, що наявність довіреностей та журналу їх реєстрації, не є обов`язковою для здійснення господарських операції з огляду на те, що наказом Міністерства Фінансів України № 987 від 30 вересня 2014 року скасовано Інструкцію про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей. Позивач також зазначає, що всі постачання по розглянутим у акті договорам відбувались за правилами ІНКОТЕРМС-2010, тобто доставка здійснювалась транспортом постачальників безпосередньо до складу ДП «Мирноградвугілля», крім того позивач наголошував, що надані до перевірки документи відповідають вимогам, що встановленні положенням Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а отже висновки Головного управління ДФС у Донецькій області щодо неможливості підтвердження реальності здійснення операцій з отриманням ТМЦ/послуг (робіт) від контрагентів ДП «Мирноградвугілля» є хибним.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 200/1637/19-а позовні вимоги було задоволено, внаслідок чого: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Донецькій області форми «Р» від 31 липня 2018 року № 0005961414 про нарахування грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 9 955 022 грн., з яких 6 636 681 грн. основного платежу та 3 318 341 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Донецькій області на користь державного підприємства «Мирноградвугілля» судовий збір у розмірі 19 210 гривень.
Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підлягає скасуванню, та просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
В обгрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивач всупереч вимогам  пп.13.1.5 пп. 16.1.7 п. 16.1 ст. 16, п.73.3 ст.73, п.78.1.4 ст. 78 Податкового кодексу України (далі – ПК України), не надав контролюючому органу необхідні документи, а тому відповідно до положень ст. 44 ПК України, вважається, що такі документи були відсутні у платника податку на час податкової звітності. Також апелянт зазначив, що оскільки сторонами не були дотримані вимоги договорів, які визначенні ст. 36 Закону України «Про публічні заходи» договір № 0901/18Т, договір про закупівлю № 26/12-17 Т від 26 грудня 2017 року, договір про закупівлю № 100ВК від 15 січня 2018 року, договір про закупівлю № 103 ВК від 15 січня 2018 року не створюють ніяких юридичних наслідків, а тому є нікчемними. Крім того, до перевірки не надано документально оформлені повноваження на здійснення господарської операції осіб, які в інтересах платника податків одержують продукцію, а саме письмові договори, довіреності, акти керівного органу платника податків. Також до перевірки не надавалась товарно-транспортна накладна, яка є основним документом, який підтверджує участь постачальника ТОВ «Д-Карбо» у фактичному процесі поставки товарів. Крім того, в порушення вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» позивач не має оформлених належним чином первинних документів від постачальників, які б містили у собі дані, що підтверджують зв`язок.
Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2019 року було допущено заміну відповідача у справі № 200/1637/19-а – Головного управління ДФС у Донецькій області на Головне управління ДПС у Донецькій області (далі – відповідач).
Сторони у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду судового засідання, тому, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до вимог частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.
Державне підприємство «Мирноградвугілля», є юридичною особою, код ЄДРПОУ 32087941, місцезнаходження: м. Мирноград, вул. Соборна, 1
У відповідності до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань основним видом економічної діяльності позивача є добування вугілля (КВЕД 05.10).
Колегією суддів встановлено, що контролюючим органом було проведено документальну позапланову виїзну перевірку державного підприємства «Мирноградвугілля» з питань достовірності формування та віднесення сум податку на додану вартість до податкового кредиту по взаємовідносинам з контрагентами-постачальниками ТОВ «Візарремпром», ТОВ «Тінг Інвестментс» (на дату здійснення взаємовідносин – ТОВ «Д-Карбо») за лютий 2018 року.
За результатами проведення перевірки податковим органом складено акт від 17 липня 2018 року № 733/05-99-14-14 320 8794 відповідно до висновків якого перевіркою встановлено порушення п.44.1 ст. 44, пп. а п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 200.1, 200.2 ст. 200 розділу 5 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету у сумі 6 636 681 грн., в тому числі по періодам січень 2018 року – 2 500 000 грн., лютий – 4 136 681 грн. (том 1, арк.справи 18-49).
На підставі вищезазначеного акту податковим органом винесено податкове повідомлення-рішення від 31 липня 2018 року № 0005961414 яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 6 636 681 грн. та нараховано штрафні санкції у розмірі 3 318 341 грн. (том 1 арк.справи 16).
Рішенням за результатом розгляду скарги на спірне податкове повідомлення-рішення  скаргу залишено без задоволення, а рішення – без змін (том 1 арк.справи 72-78).
Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади й органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.
Отримання податкової інформації та направлення запитів контролюючими органами, перелік підстав для направлення суб`єкту господарювання запиту про подання інформації, а також вимоги до його оформлення регламентовані статтею 73 Податкового кодексу України та постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2010 року № 1245 «Про затвердження Порядку періодичного подання інформації органам державної податкової служби та отримання інформації зазначеними органами за письмовим запитом».
Згідно п. 73.3 ст. 73 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.
Такий запит підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу і повинен містити: 1) підстави для надіслання запиту відповідно до цього пункту, із зазначенням інформації, яка це підтверджує; 2) перелік інформації, яка запитується, та перелік документів, які пропонується надати; 3) печатку контролюючого органу.
Письмовий запит про подання інформації надсилається платнику податків або іншим суб`єктам інформаційних відносин за наявності хоча б однієї з підстав, зокрема, якщо виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків.
Запит вважається належним чином врученим, якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Абзацом 16 пункту  73.3  статті 73 Податкового кодексу України на платників  податків та інших суб`єктів інформаційних відносин покладений обов`язок подавати інформацію, визначену в запиті контролюючого органу, та її документальне підтвердження (крім проведення зустрічної звірки) протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту (якщо інше не передбачено цим Кодексом).
Згідно норм п. 73.3 ст. 73 Податкового кодексу України у разі якщо запит складено з порушенням вимог, визначених абзацами першим - п`ятим цього пункту, платник податків звільняється від обов`язку надавати відповідь на такий запит.
Пунктом 10 Порядку № 1245 встановлено, що запит щодо отримання податкової інформації від платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин оформляється на бланку органу державної податкової служби та підписується керівником (заступником керівника) зазначеного органу. У запиті зазначаються: посилання на норми закону, відповідно до яких орган державної податкової служби має право на отримання такої інформації; підстави для надіслання запиту; опис інформації, що запитується, та в разі потреби перелік документів, що її підтверджують.
Положення цього пункту Порядку узгоджується з пунктом 73.3 статті 73 Податкового кодексу України, яким, також, встановлено, що у разі якщо запит складено з порушенням вимог, визначених абзацами першим - п`ятим цього пункту, платник податків звільняється від обов`язку надавати відповідь на такий запит.
У зв`язку з виявленням фактів, що свідчать про недостовірність визначення ДП «Мирноградвугілля» даних податкового кредиту по взаємовідносинам з ТОВ «Візарремпром» та ТОВ «Тінг Інвестментс» (ТОВ «Д-Карбо») запитами від 18 квітня 2018 року № 16801/10/05-99-14-14 та від 30 травня 2018 року №22900/10/05-99-14-14 податковим органом було запропоновано позивачу протягом 15 днів надати документи, що стосуються господарських відносин з вказаними контрагентами у лютому 2018 року.
З матеріалів справи вбачається, що запити, направлені відповідачем на адресу позивача містили вказівку на фактичну і правову підстави направлення запиту - пункт 73.3, статі 73, підпункт 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України. Запити містили опис інформації, що запитується, та орієнтовний перелік документів, що її підтверджують.
Листом від 08 травня 2018 року №1-310 про надання відповіді на запит від 18 квітня 2018 року № 16801/10/05-99-14-14 позивач надав роз`яснення щодо взаємовідносин з контрагентом ТОВ «Д-Карбо» та повідомив, що дані, зазначені в запиті не дозволяють зробити однозначні висновки щодо наявності фактів порушення податкового законодавства. Також вказаний запит не містить посилань на конкретні документи, які встановлюють відповідні факти, а лише загальні припущення, без зазначення інформації, яка їх підтверджує.
Як вже зазначалось вище, запит повинен містити, зокрема, підстави для надіслання запиту відповідно до пункту 73.3 Податкового кодексу, із зазначенням інформації, яка це підтверджує. 
Колегія суддів наголошує, що встановити факт порушення законодавства означає встановити, що певна дія суб`єкта порушує конкретну норму законодавства. При цьому в жодному з надісланих податковим органом запитів не міститься факту порушення ні позивачем, ні його контрагентами вимог законодавства, відсутня відповідно і інформація, яка це підтверджує. 
З огляду на зазначене, запити контролюючого органу про надання інформації були оформлені з порушенням законодавчо встановленого порядку, а тому позивач звільнений від обов`язку надавати відповідь на вказані запити, що прямо передбачено п. 73.3. ст. 73 Податкового кодексу України.
Стосовно правомірності віднесення сум до податкового кредиту колегія суддів зазначає наступне.
Платники податку на додану вартість, об`єкти, база та ставки оподаткування, перелік неоподатковуваних та звільнених від оподаткування операцій, особливості оподаткування експортних та імпортних операцій, поняття податкової накладної, порядок обліку, звітування та внесення податку до бюджету визначені розділом 5 ПК України.
Згідно пп. а) п. 198.1 ст. 198 ПК України встановлено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
Пунктом 198.2 ст. 198 ПК України передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається:
- дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
У відповідності до п. 198.3 ст. 198 ПК України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Таким чином, підставами для виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту є оплата товарів/послуг та отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).
У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.
Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року №996-ХІV (надалі Закон № 996).
Визначення основних термінів, що вживаються в цьому законі міститься у статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність Україні». Згідно цієї статті, господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; фінансова звітність являє собою бухгалтерську звітність, що містить інформацію про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства за звітний період.
Згідно зі статтею 3 Закону № 996 метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства. Частина 2 даної статті передбачає, що бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 996 підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.
Також, відповідно до п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 (далі - Положення) первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
З аналізу вищенаведених норм Податкового кодексу України та іншого законодавства вбачається, що формування податкового кредиту ставиться в залежність від наявності належним чином оформлених та зареєстрованих податкових накладних, а також наявності первинних документів, та не залежить від «стану» контрагента у податкових органах або його місцезнаходження, або будь яких інших припущеннях.
Колегією суддів встановлено, що між державним підприємством «Мирноградвугілля» та товариством з обмеженою відповідальністю «Візарремпром» було укладено договір за результатами відкритих торгів  № 0901/18Т від 09 січня 2018 року (том 1, арк.справи 175-180).
Відповідно до вказаного договору замовник (ДП «Мирноградвугілля») доручає, а виконавець (ТОВ «Візарремпром») приймає на себе обов`язки по виконанню послуг з ремонту і технічного обслуговування техніки за кодом CPV за ДК 021:2015-50530000-9, а саме капітального ремонту механізованого кріплення, а замовник прийняти і оплатити виконані роботи. 
10 січня 2018 року між позивачем та його контрагентом ТОВ «Візарремпром» було укладено додаткову угоду № 1 до договору № 0901/18Т від 09 січня 2018 року (том 3, арк.справи 196).
На підтвердження виконання умов договору позивачем до матеріалів справи надано: платіжні доручення від 16 січня 2018 року № 438 та від 20 лютого 2018 року № 40 (том 1, арк.справи 182-183); акти здачі-прийняття виконаних робіт, дефектні відомості (том 1, арк.справи 186-249, том 2 арк.справи 1-30); акти прийому-передачі комплектуючих від 02 квітня 2018 року (том 2 арк.справи 172, 175, 190, 192); податкові накладні від 16 січня 2018 року № 7 та від 20 лютого 2018 року № 17 (том 1, арк.справи 184-185).
Між державним підприємством «Мирноградвугілля» та товариством з обмеженою відповідальністю «Візарремпром» було також укладено договір по результатам торгів, які відбулись 02 січня 2018 року № 103 ВК, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити покупцю конструкції та їх частини за кодом CPV за ДК 021:2012-44210000-5, а саме частини секцій механізованого кріплення зазначені в специфікації, а покупець – прийняти та оплатити товар. Строк поставки товару становить протягом 90 днів з моменту отримання передплати від покупця (том 2 арк.справи 31-35).
16 січня 2018 року укладено між позивачем та його контрагентом додаткову угоду № 1 та додаткову угоду № 2  до договору № 103ВК від 15 січня 2018 року (том 3, арк.справи 187-188).
На підтвердження виконання умов договору позивачем до матеріалів справи надано: податкові накладні  від 21 лютого 201/8 року № 19 та № 21 (том 2, арк.справи 36-37); платіжні доручення № 46 та № 50 від 21 лютого 2018 року (том 2, арк.справи 38).
Крім того на виконання ухвали суду першої інстанції про витребування доказів Головним управлінням ДФС у Київській області надано вилучені товарно-транспортні накладні, видаткові накладні  № 02/04-1 від 02 квітня 2018 року, №24/04-1 від 24 квітня 2018 року.
15 січня 2018 року між позивачем та ТОВ «Візарремпром» укладено договір №100ВК по результатам відкритих торгів, які відбулись 02 січня 2018 року, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити покупцю пересувні опорні колони для шахт за кодом СVP за ДК 021:2015-43140000-6, а саме кріплення для шахтних гірничих виробок, зазначені в специфікації, а покупець – прийняти та оплатити товар. Строк поставки товару становить протягом 90 днів з моменту отримання передплати від покупця ( том 3, арк.справи 197-202).
16 січня 2018 року між позивачем та його контрагентом укладено додаткову угоду № 1 до договору №100 ВК (том 3, арк.справи 203).
На підтвердження виконання умов договору позивачем до матеріалів справи надано: платіжне доручення № 39 від 20 лютого 2018 року (том 2, арк.справи 45); податкові накладні  від 18 лютого 2018 року № 10 та від 20 лютого 2018 року № 18  (том 2, арк.справи 46-47); видаткову накладну № 28/02-1 від 28 лютого 2018 року (том 2, арк.справи 48).
26 грудня 2017 року між позивачем та ТОВ «Візарремпром» укладено договір № 26/12-17Т про закупівлю по результатом відкритих торгів, які відбулись 11 грудня 2017 року, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити покупцю конструкції та їх частини за кодом  СVP за ДК 021:2015-44210000-5, а саме частини секцій механізованого кріплення, зазначені в специфікації, а покупець – прийняти і оплатити товар. Строк поставки товару становить 120 календарних днів з моменту отримання передплати від покупця (том 2, арк.справи 49-54).
27 грудня 2017 року до договору № 26/12-17Т від 26 грудня 2017 року укладено додаткову угоду № 1 та № 2 (том 3, арк.справи 161-162).
На підтвердження виконання умов договору позивачем до матеріалів справи надано: платіжні доручення від 12 лютого 2018 року № 500 та від 20 лютого 2018 року № 38 (том 2, арк.справи 55); податкові накладні від 12 лютого 2018 року № 6 та від 20 лютого 2018 року № 16.
Матеріали справи також містять видаткову накладну № 24/04-2 від 24 квітня 2018 року,  товарно-транспортні накладні.
22 грудня 2017 року між позивачем та його контрагентом ТОВ «Візарремпром» укладено договір № 22/12-17Т за результатами відкритих конкурсних торгів, які відбулися 04 грудня 2017 року. Відповідно до умов договору замовник доручає, а виконавець приймає на себе обов`язки по виконанню послуг з ремонту і технічного обслуговування техніки за кодом СVP за ДК 021:2015-50530000-9, а саме капітального ремонту секцій шахтного кріплення, а замовник – прийняти і оплатити виконані роботи (том 2, арк.справи 58 – 62).
22 грудня 2017 року до вказаного договору укладена додаткова угода № 1.
На підтвердження виконання умов договору позивачем до матеріалів справи надано: податкову накладну від 18 січня 2018 року № 9 (том 2, арк.справи 64); рахунок фактуру №18/01-1 від 18 січня 2018 року (том 2, арк.справи 65); акт здачі-прийняття виконаних робіт від 22 січня 2018 року (том 2, арк.справи 66); товарно-транспортну накладну № 22/02-1 від 22 січня 2018 року (том 2, арк.справи 67).
06 листопада 2017 року між Державним підприємством «Мирноградвугілля» та товариством з обмеженою відповідальністю «Д-КАРБО» укладено договір про закупівлю № 0611/17Т. Відповідно до умов договору  постачальник зобов`язується поставити покупцю магістралі, трубопроводи, труби, обсадні труби, тюбінги та супутні вироби за кодом СPV за ДК:021:2015-44160000-9, а саме рукави високого тиску зазначені в специфікації, а покупець – прийняти і оплатити товар.
На підтвердження виконання умов договору до матеріалів справи надано: видаткову накладну  № 1 від 09 лютого 2018 року (том 2, арк.справи 87); платіжне доручення № 498 від 12 лютого 2018 року (том 2, арк.справи 88); податкову накладну від 09 лютого 2018 року № 5 (том 2, арк.справи 86).
Колегія суддів зазначає, що до умов вищевказаного договору постачання товару визначаються як DDР  (поставка зі сплатою мита)  або СРТ (перевезення оплачено «до»). Поставка товару відбувається окремими партіями згідно заявок покупця.
Згідно до Міжнародних правил тлумачення торгових термінів «ІНКОТЕРМС-2010» Термін «поставка зі сплатою мита» (DDР) означає, що продавець здійснює поставку покупцю товару, який пройшов митне очищення для імпорту, без розвантаження з будь-якого прибулого транспортного засобу в названому місці призначення. Продавець несе всі витрати та ризики, пов`язані з доставкою товару до цього місця, включаючи (у відповідних випадках) будь-які «мита» (під словом «мито» тут розуміється відповідальність за виконання та ризики виконання дій з проходження митних процедур, а також оплата витрат митного очищення, податків, митних і інших зборів) на імпорт до країни призначення. При цьому, продавець зобов`язаний за власний рахунок укласти договір перевезення товару до названого місця призначення.
Термін «перевезення оплачено до» (СРТ) означає, що продавець доставить товар названому їм перевізнику. Крім цього, продавець зобов`язаний оплатити витрати, пов`язані з перевезенням товару до названого пункту призначення. Це означає, що покупець бере на себе всі ризики втрати чи пошкодження товару, як інші витрати після передачі товару перевізнику. За умовами терміну СРТ на подавця покладається обов`язок по митному очищенню товару для експорту. 
Колегія суддів зазначає, що наявність транспортних документів на перевезення товарно-матеріальних цінностей за наслідками формування бази оподаткування податком на додану вартість не є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами закупівлі, вони є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами саме перевезення, а отже відсутність у позивача товарно-транспортних накладних не може бути доказом відсутності факту придбання товарів чи послуг, а тому посилання відповідача на відсутність товарно-транспортних накладних як на підставу неможливості підтвердження участі контрагента-постачальника ТОВ «Д-КАРБО» у процесі поставки не приймається судом.
Колегія суддів вважає неприйнятними доводи апеляційної скарги стосовно недотримання терміну виконання умов договорів № 0901/18Т від 09 січня 2018 року, № 103 ВК від 02 січня 2018 року, № 100ВК  від 15 січня 2018 року та № 26/12-17Т  від 26 грудня 2017 року, оскільки дотримання визначених договорами строків підтверджується такими документами як видаткові накладні, акти прийому-передачі, які на момент проведення перевірки були вилучені в ході обшуку, що підтверджується наявним в матеріалах справи додатком до протоколу обшуку  від 12 липня 2018 року.
З приводу доводів апеляційної скарги щодо порушення  позивачем ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» в частині дефектності первинних документів договору № 22/12-17Т, колегія суддів вважає необхідним зазначити, що певні дефекти в оформленні документів (зокрема відсутність окремих реквізитів або помилки при їх заповненні) не позбавляють можливості ідентифікувати господарську операцію, обсяг товару, його вартість, тощо, і не повинні розглядатися як підстави для позбавлення платника податків права на формування податкового кредиту у разі реально здійснених господарських операцій.
Посилання відповідача в доводах апеляційної скарги на те, що позивач не надав інформації щодо довіреностей на отримання продукції  є також неприйнятним, оскільки такий документ не є документом первинного бухгалтерського або податкового обліку, а тому його наявність не має вирішального значення для встановлення фактичного руху активів.  
Колегія суддів також не приймає доводів відповідача, стосовно не підтвердження операцій контрагентів за ланцюгом постачання, оскільки вони не є достатньою підставою для визнання операцій нереальними.
Вказане узгоджується із постановою Верховного Суду від 04 вересня 2018 року по справі № 826/17796/16.
Крім того, на підтвердження виконання умов договорів № 0611/17Т, 22/12-17Т, 26/12-17Т, 100ВК, 103 ВК, 0901/18ВТ позивачем додано до матеріалів справи витяги із переліком тендерної документації, яка вимагається під час проведення переговорів з учасниками у разі застосування переговорної процедури закупівлі відповідно до Закону України «Про публічні закупівлі» та звіти про виконання умов вищевказаних договорів.
Підсумовуючи вищенаведене, матеріалами справи підтверджується факт наявності у позивача податкових накладних, що підтверджують його право на формування податкового кредиту, а також всіх необхідних первинних бухгалтерських документів. Відтак, позивач наданими доказами підтвердив реальність господарських операцій згідно вищевикладених договорів та первинних документів.
Колегія суддів звертає увагу, що документами, які підтверджують право платника податку на податковий кредит є належним чином оформлені податкові накладні.
Приписами пункту 44.1 статті 44 ПК України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і борів, ведення яких передбачено законодавством.
Відповідно до статті 1 Закону № 996 визначено, що первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Згідно ч. 2 ст. 3 вищезазначеного Закону бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Статтею 9 Закону № 996 визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Дослідивши матеріалі справи колегією суддів встановлено, що документи первинної бухгалтерської звітності надані позивачу його контрагентами оформлені відповідно до вимог законодавства.
З наведених законодавчих положень випливає, що право на зменшення суми податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду на суму податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду надається добросовісним платникам для компенсації витрат, понесених у процесі здійснення реальної економічної діяльності, за умови наявності належного документального підтвердження виконання господарської операції.
Таким чином, первинні документи (договори, видаткові накладні, товарно-транспортні та податкові накладні, платіжні доручення), надані позивачем для визначення суми податкового кредиту звітних (податкових) періодів, відповідають вимогам Закону № 996-ХІV та Податкового кодексу України, а від так, є належними та допустимими доказами.
Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платників та інших учасників правовідносин у сфері економіки. У зв`язку з цим презюмується, що дії платника, результатом яких є отримання податкової вигоди, вважаються економічно виправданими, а відомості, що містяться у податковій та бухгалтерській звітності платника  - достовірні.
Подання платником до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з ціллю отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо податковий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, що містяться у таких документах.
Доводи ж контролюючого органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника на податковий кредит.
Отже, контролюючий орган прийшов до помилкового висновку про те, що господарські операції по взаємовідносинам між позивачем та його контрагентами, не мали реального характеру, і про порушення позивачем податкового законодавства в частині декларування податку на додану вартість.
Вказане призвело до помилкового винесення податкового повідомлення-рішення від 31 липня 2018 року № 0005961414 про нарахування 6 636 681 грн. грошового зобов`язання та 3 318 341 грн. штрафних санкцій з податку на додану вартість.
З огляду на наведене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що спірне податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись статтями 23, 33, 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

                                                           ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 200/1637/19-а – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 200/1637/19-а – залишити без змін.   
Повне судове рішення складено 05 лютого 2020 року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                     А.В. Гайдар

Судді                                                                                                           Е.Г. Казначеєв

                                                                                                                        І.Д. Компанієць