Ухвала
Іменем України
      
31 січня 2020 року
м. Київ
 
справа № 520/14753/18
провадження № 61-1707ск20 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Ігнатенка В. М., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 23 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до  ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на квартиру,
ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.
У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на квартиру.
Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 13 серпня 2019 року позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину цієї квартири. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 23 грудня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , - представників ОСОБА_1 , на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 13 серпня 2019 року визнано неподаною і повернуто.
Суд апеляційної інстанції, повертаючи апеляційну скаргу, виходив з того, що заявниками у встановлений строк не виконано вимоги ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, тобто не усунуто її недоліку щодо сплати судового збору у належному розмірі.
20 січня 2020 року ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 звернулися до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просять скасувати ухвалу Одеського апеляційного суду від 23 грудня 2019 року, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права, та направити справу для продовження апеляційного розгляду.
Заявники посилаються на те, що з доданих до апеляційної скарги матеріалів вбачалося, що на час звернення до суду апеляційної інстанції дохід ОСОБА_1 складав 3 059,00 грн на місяць, що дозволило йому сплатити судовий збір лише у розмірі 1 057,20 грн. Суд апеляційної інстанції не дослідив зібрані у справі докази, не встановив обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та необґрунтовано відхилив заяву про зменшення розміру судового збору, чим порушив норми цивільного процесуального законодавства.
Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов наступного висновку. 
У відповідності до частини другої статті 357 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.
За змістом частини третьої статті 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що не погоджуючись із рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 13 серпня 2019 року,  ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , - представники ОСОБА_1 , звернулися до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, а також із заявою про зменшення розміру судових витрат, посилаючись на тяжкий майновий стан ОСОБА_1 . Заявниками за подання апеляційної скарги судовий збір сплачений у розмірі 1 057,20 грн.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 25 жовтня 2019 року заяву про зменшення розміру судових витрат за подання апеляційної скарги залишено без задоволення, а апеляційну скаргу - без руху. Апеляційним судом встановлено, що апеляційна скарга була подана без дотримання вимог статті 356 ЦПК України, а саме: судовий збір сплачений не у встановленому розмірі. Заявникам надано строк протягом десяти днів з дня вручення ухвали для доплати судового збору та роз`яснено наслідки невиконання вимог ухвали суду.
Апеляційний суд дійшов висновку, що заява про зменшення розміру судових витрат не підлягала задоволенню, оскільки вона не містила відомостей та належних доказів на підтвердження скрутного майнового стану ОСОБА_1 .
Судом апеляційної інстанції роз`яснено заявникам, що відповідно до статті 8 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір» ОСОБА_1 має право на звернення до суду з клопотанням про відстрочення або розстрочення сплати судового збору до ухвалення судового рішення у справі, надавши достатні докази на підтвердження скрутного майнового стану.
Копію цієї ухвали ОСОБА_2 та ОСОБА_4 отримали 18 листопада 2019 року, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень. 
Встановивши, що у встановлений судом строк заявники не усунули недолік апеляційної скарги та не доплатили судовий збір, суд апеляційної інстанції обґрунтовано визнав її неподаною та повернув.
Повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.
Доводи щодо наявності підстав для зменшення розміру судового збору, що підлягав сплаті за подання апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції визнав необґрунтованими.
Питання про відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення розміру судового збору або звільнення від його сплати вирішується судом у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи та обґрунтованості доводів сторони належними і допустимими доказами, а також на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Апеляційний суд дав оцінку клопотанню заявників про зменшення розміру судового збору та не встановив підстав для цього.
Статтею 136 ЦПК України та статтею 8 Закону України «Про судовий збір» передбачено право суду, а не його обов`язок щодо відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення розміру судового збору або звільнення від його сплати.
За правилами частини другої статті 389 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
У відповідності до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК Українисуд у порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.
За змістом пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики (частина четверта статті 394 ЦПК України).
З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосовування судом апеляційної інстанції норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають, а є лише незгодою заявників з його змістом.
Керуючись пунктом 5 частини другої, частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 23 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до  ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на квартиру.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                                         В. О. Кузнєцов
 
                                                                                                                   В. С. Жданова
 
                                                                                                                   В. М. Ігнатенко