ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/29617/19	Головуючий у 1-й інстанції Гуменний П.П. 	
Провадження № 33/817/81/20 	Доповідач - Ваврів І.З.	
Категорія - ч.4 ст.130 КУпАП  	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2020 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З. 
з участю: особи, що притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника — адвоката Юзьвака І.Я., 
розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Юзьвака І.Я. на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 січня 2020 року, — 

в с т а н о в и в:

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 січня 2020 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.124, 122-4, ч.4 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 20400 (двадцять тисяч чотириста) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки. 
Як визнав суд, 19 грудня 2019 року о 14 год. 16 хв. в с. Козівка по вул. Шевченка, Тернопільського району, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «ВАЗ 2101» державний номерний знак « НОМЕР_1 », не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не зреагував на її зміну та допустив наїзд на огорожу. Внаслідок ДТП транспортний засіб отримав механічні пошкодження, та залишив місце події, за що передбачена відповідальність, за ст.124 та ст.122-4 КУпАП.
       Також, 19 грудня 2019 року о 14 год. 16 хв. в с. Козівка по вул. Шевченка, Тернопільського району, водій ОСОБА_1 вживав алкоголь (горілку) після дорожньо-транспортної пригоди з його участю або до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння, за що передбачена відповідальність ч.4 ст.130 КУпАП. 
В апеляційній скарзі адвокат Юзьвак І.Я. вважає постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 січня 2020 року незаконною та необґрунтованою в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.130 КупАП, а тому просить її скасувати, а провадження закрити в цій частині.
Вважає, що факти викладені в протоколі про вживання ОСОБА_1 після ДТП алкоголю не підтверджуються доданими до справи доказами, зокрема й тими, на які посилається суд у постанові.
Також зазначає, що ОСОБА_1 не роз`яснено права передбачені ст.ст.55, 56, 59 Конституції України, зокрема право на правничу допомогу.
Просить поновити строк на оскарження постанови суду, оскільки в постанові про вчинення адміністративного правопорушення від 27.01.2019 року невірно вказано адресу проживання ОСОБА_1 , чим пояснюється відсутність останнього на судових засіданнях. Адвокат вказує, що з матеріалами справи ознайомився в суді 12.02.2020 року, а тому строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин і підлягає поновленню.

Заслухавши особу, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та адвоката Юзьвака І.Я., які повністю підтримали подану апеляційну скаргу та просять скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 січня 2020 року в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.130 КУпАП і закрити провадження в цій частині; дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, приходжу до наступних висновків. 

Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_1 участі в розгляді справи судом першої інстанції не приймав.
Відповідно до ст.285 КУпАП копія постанови по справі про адміністративне правопорушення протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено. Копія постанови вручається під розписку. У разі якщо копія постанови висилається, про це робиться відповідна відмітка у справі. 
В матеріалах справи наявні відомості про направлення копії судового рішення, постановленого 27 січня 2020 року, ОСОБА_1 , однак інформація про отримання ним цього рішення відсутня.
З матеріалів справи вбачається, що адвокат Юзьвака І.Я. згідно його заяви ознайомився з матеріалами справи 12 лютого 2020 року.        (а. с.19)
Апеляційна скарга подана до суду 14 лютого 2020 року.
За таких обставин, вважаю, що строк на апеляційне оскарження пропущено з поважних причин і тому, відповідно до ст.289 КУпАП, його потрібно поновити. 

Згідно зі ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом. 
       Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи. 
З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст.251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд, з урахуванням вимог ст.252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. 
Цих вимог закон суд першої інстанції, розглядаючи матеріали про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не дотримався.
Як слідує з постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 січня 2020 року, в обґрунтування доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення (щодо відмови від проходження огляду на стан сп`яніння), суд першої інстанції зазначив наступні докази: 
даними, що містяться у протоколах про адміністративні правопорушення від 19 грудня 2019 року;
диском з відеофіксацією вчинення правопорушення;
схемою наслідків ДТП;
рапортом помічника чергового Тернопільського РВП від 19 грудня 2019 р.

Проте, аналіз цих доказів судом апеляційної інстанції, свідчить про недотримання судом першої інстанції положень ст.ст.251, 252 КУпАП, які регламентують загальний порядок оцінки доказів органом, що здійснює розгляд справи про адміністративне правопорушення.
Поклавши ці докази в основу свого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, суд першої інстанції не врахував, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.
Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
Аналіз матеріалів справи дає підстави для висновку, що місцевий суд не дотримався цих приписів закону, оскільки належним чином не дослідив докази вини особи. 
Зокрема, суд вказав як на доказ вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ № 052124 від 19.12.2019 р. за ст.124 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ № 052125 від 19.12.2019 р. за ч.4 ст.130 КУпАП та протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ № 052126 від 19.12.2019 р. за ст.122-4 КУпАП.
В кожному з протоколів зазначено один і той самий час вчинення правопорушення, а саме — 16 год. 16 хв. 19 грудня 2019 року.
За змістом ч.4 ст.130 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена за вживання водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.
Виходячи із змісту складених відносно ОСОБА_1 протоколів про адміністративне правопорушення, факт вживання ним алкоголю після дорожньо-транспортної пригоди за його участю або до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння, не підтверджується.

В матеріалах справи наявні два рапорти помічника чергового Тернопільського РВП Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області Чорби О.С.
Відповідно до одного з них — зареєстровано повідомлення про те, що водій невідомого автомобіля 19.12.2019 р. о 14 год. 16 хв. здійснив наїзд на огорожу будинку по вулиці Шевченка в с. Козівка Тернопільського району.
Згідно іншого рапорту працівником поліції зареєстровано повідомлення учасника ДТП, яке мало місце 19.12.2019 р. про те, що дільничний погрожував заявникові та взяв неправомірну вигоду 10 000 грн.
Таким чином, жодним із рапортів, які суд першої інстанції зазначив у судовому рішенні, не зафіксовано обставини, які складають об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП. 

Досліджений судом апеляційної інстанції диск з відеофіксацією вчинення правопорушення, який долучений до матеріалів справи, лише частково відображає процес спілкування працівників поліції з невідомими особами. При цьому, будь-яка інформація щодо вживання ОСОБА_1 після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю або до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння на вказаному відеоматеріалі відсутня.
Окрім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що відеозапис, поданий поліцією на підтвердження факту порушення водієм правил дорожнього руху, не може вважатися належним доказом у зв`язку з тим, що як у протоколі про адмінправопорушення, так і у постанові про притягнення до адміністративної відповідальності не зазначено технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис. 

Схема наслідків дорожньо-транспортної пригоди, на яку місцевий суд послався як на доказ вини ОСОБА_1 також не містить жодної доказової інформації вчинення ним правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП. 

Не містять таких відомостей щодо вживання ОСОБА_1 алкоголю після дорожньо-транспортної пригоди за його участю і письмові пояснення свідків, долучені до матеріалів справи.
Таким чином, обмежившись вказівкою на протоколи про адміністративні правопорушення, рапорт працівника поліції та схему наслідків ДТП, без їх аналізу та юридичної оцінки, а також на наявність відеозапису, без зазначення технічного засобу з усіма необхідними реквізитами, яким такий запис проводився, суд першої інстанції не забезпечив вимог закону щодо всебічності, повноти і об`єктивності з`ясування обставин справи, оскільки не обґрунтував належним чином своїх висновків щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення. 

З урахуванням наведеного, вважаю, що висновки суду першої інстанції, в силу неповноти проведеного судового розгляду, містять істотні суперечності щодо наявності в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП, за якою його Тернопільським районним судом притягнуто до адміністративної відповідальності.
За змістом ст.62 Конституції України обвинувачення особі не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь.
Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. 
       Враховуючи, що у матеріалах справи відсутні достатні докази, які б беззаперечно свідчили про вчинення ОСОБА_1 дій, вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення серії ОБ № 052125 від 19.12.2019 р. за ч.4 ст.130 КУпАП, який розглядався судом першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП, а відтак провадження по справі в цій частині відносно нього підлягає закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП.
       Оскільки адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено за ст.ст.122-4, 124, 130 ч.4 КУпАП і в частині притягнення до адмінвідповідальності за ч.4 ст.130 КУпАП постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, тому адміністративне стягнення ОСОБА_1 необхідно визначити за ст.ст.122-4, 124 КУпАП, відповідно до положень ст.36 КУпАП.
       Згідно ст.36 КУпАП якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. 
       Керуючись ст.294 КУпАП, — 
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Юзьвака І.Я. — задовольнити.
Постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 січня 2019 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.122-4, 122, 130 ч.4 КУпАП, в частині визнання винуватим та притягнення до адміністративної відповідальності за ст.130 ч.4 КУпАП, — скасувати та закрити провадження в справі в цій частині на підставі п. 1 ст.247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Вважати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.122-4, 124 КУпАП і накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді 40 (сорока) годин громадських робіт.
В решті постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 січня 2019 року відносно ОСОБА_1 — залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.