УХВАЛА
 
13 січня 2020 року
м. Київ
 
справа № 325/1471/18
провадження № 51-6030 ск 19
Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду (далі – Суд) у складі: 
головуючої              ОСОБА_1 ,
суддів                                    ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши матеріали провадження за спільною касаційною скаргою потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на вирок Приазовського районного суду Запорізької області від 20 березня 2019 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 16 вересня 2019 року щодо ОСОБА_6 ,
у с т а н о в и л а:
Потерпілі звернулися з касаційною скаргою, в якій порушують питання про перевірку вказаних рішень у касаційному порядку.
Ухвалою Суду від 10 грудня 2019 року касаційну скаргу потерпілих було залишено без руху через невідповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) і встановлено строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали. У рішенні Суду також було зазначено у чому саме полягали допущені недоліки скарги та роз`яснено, що в разі невиконання вимог згаданої норми права в установлений строк, касаційна скарга повертається особам, які її подали.
У межах наданого строку потерпілі повторно звернулися до суду касаційної інстанції. Проте приписів ст. 427 КПК не дотримано, допущених недоліків не усунуто. 
Зокрема, як убачається зі змісту поданої скарги, у ній насамперед заперечується справедливість призначеного засудженому покарання із застосуванням статей 75, 104 Кримінального кодексу України (далі – КК). Однак при цьому, незважаючи на те, що оспорюваний вирок переглядався в порядку апеляційної процедури, потерпілі не зазначають обґрунтування незаконності ухвали, допущення апеляційним судом таких порушень норм матеріального та процесуального права, які тягнуть за собою обов`язкове скасування ухвали на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК, з огляду наположення статей 404, 405, 412-415, 419 вказаного Кодексу в їх взаємозв`язку, а також з урахуванням приписів ст. 50 КК щодо мети заходу примусу й дискреційних повноважень суду. 
Крім того, скаржники залишили поза увагою, що, виходячи з положень статей 407, 418-421 КПК, суд апеляційної інстанції, перевіряючи правильність застосування інституту умовного звільнення не вправі погіршити становище обвинуваченого і постановити свій вирок, якщо про це немає вимоги прокурора, потерпілого чи його представника, а визначені у ст. 415 цього Кодексу підстави для скасування вироку і призначення нового розгляду в суді першої інстанції є вичерпними. 
Недотримання вимог ст. 427 КПК перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
За таких обставин колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід повернути потерпілим на підставі п. 1 ч. 3 ст. 429 вказаного Кодексу.
Враховуючи викладене, керуючись ч. 3 ст. 429 КПК, колегія суддів
п о с т а н о в и л а:
Касаційну скаргу потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на вирок Приазовського районного суду Запорізької області від 20 березня 2019 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 16 вересня 2019 року щодо ОСОБА_6 разом з усіма доданими до неї матеріалами повернути особам, які її подали.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                ОСОБА_2                             ОСОБА_3