КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

справа №757/26707/17                                      Головуючий у І інстанції - Новак Р.В.  
    №22-ц/824/716/2020                                          Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
 
                                                             ПОСТАНОВА
                                                        ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ 
 
28 січня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
Судді-доповідача Гуля В.В.,
суддів  Сушко Л.П., Сліпченка О.І.,
за участю секретаря  Покраси В.О.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Гладкого Руслана Вікторовича, поданої в інтересах ОСОБА_1 на  рішення Печерського районного суду м. Києва від 08 листопада  2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний Банк» про стягнення грошових коштів,-    
                    
                                                                 встановив:
        Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк», в якому просив стягнути на його користь суму коштів у розмірі 1601015,86 грн. 
В обгрунтування позовних вимог зазначив, що 06.05.2014 між ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та ОСОБА_1 було укладено Договір банківського вкладу «Швейцарський «Постійний» №739687/2014 (в національній валюті України), та відкрито вкладний рахунок № НОМЕР_1 , сума початкового вкладу становить 1600000,00 грн., дата вимоги вкладу - 06.05.2014. Позивач зазначає, що за умовами договору ПАТ «ВіЕйБі Банк» відкрив позивачу вкладний рахунок за вкладом на вимогу «Для виплат» №26207040800343 для перерахування нарахованих процентів та вкладу по закінченню строку його дії. Згідно квитанції №256797 від 06.02.2014 ОСОБА_1 було внесено грошові кошти у розмірі 1600000,00 грн. на вкладний рахунок № НОМЕР_1 . Також відповідно до квитанції №257118 від 06.02.2014 ОСОБА_1 було внесено грошові кошти у розмірі 40000,00 грн. на вкладний рахунок № НОМЕР_1 .
        На підставі постанови Правління Національного банку України від 20.11.2014 №733 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.11.2014 №123 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «ВіЕйБі Банк», згідно з яким з 21.11.2014 введено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк.
Посилаючись на те, що на теперішній час коштів позивач не отримав, що обмежує його право розпоряджатися ними на власний розсуд, а також на те, що ОСОБА_2 , як власник істотної участі ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», є пов`язаним з банком особою у розумінні ст. 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність», отже несе відповідальність перед ним за неповернення банком вкладу та нарахованих відсотків, у зв`язку з чим просив задовольнити позов в заявлений ним спосіб.
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 08 листопада 2018 року відмовлено в задоволенні позову. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені витрати на правову допомогу у розмірі 41000 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Гладкий Руслан Вікторович, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.
   Апеляційну скаргу мотивував тим, що    ОСОБА_3 , будучи власником 86,7780% акцій Банку, є контролером Банку, в розумінні ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», тобто фізична особою, щодо якої не існує контролерів - фізичних осіб та яка має можливість здійснювати вирішальний вплив на управління або діяльність юридичної особи шляхом прямого та/або опосередкованого володіння самостійно або спільно з іншими особами часткою в юридичній особі, що відповідає еквіваленту 50 чи більше відсотків статутного капіталу та/або голосів юридичної особи, або незалежно від формального володіння здійснювати такий вплив на основі угоди чи будь-яким іншим чином.
Таким чином, саме в руках  ОСОБА_4 перебували повноваження щодо визначення діяльності Банку, призначення осіб на управління Банком, затвердження відповідної звітності, що свідчить про можливість покладення на Відповідача відповідальності за зобов`язаннями ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» перед ОСОБА_1 за Договором банківського вкладу «Швейцарський «Постійний» №739687/2014 від 06 лютого 2014 року.
Суд першої інстанції у своєму рішенні зазначив про недоведеністьпозивачем складу цивільного правопорушення, як підстави для притягнення Відповідача до цивільно-правової відповідальності.
Апелянт не погоджуючись з вказаним висновком суду першої інстанції, звертає увагу Київського апеляційного суду на аналіз відносин, що склалися між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як власником істотної участі ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» у зв`язку з визнанням Банку неплатоспроможним та його ліквідацією крізь призму складових частин цивільного правопорушення
Зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 на офіційному сайті Національного Банку України буле розміщено прес-реліз fwww.ban k. ciov.ua/control/uk/publish/article?art id-156382IS-), де зазначено інформацію, яка свідчить про те, що дії власника істотної участі призвели де неплатоспроможності ПАТ «ВіЕйБі Банк»:
«Так ПАТ «ВІЕЙБІ Банк» надав План фінансового оздоровлення, який передбачає фінансову підтримку з боку акціонерів банку у визначені строки.
Проте пропозиції власників щодо збільшення капіталу банку виявилися недостатніми для підтримання його платоспроможності.
Таким чином, акціонери ПАТ «ВіЕйБі Банк» не надавали реальної фінансової підтримки банку, що призвело до подальшого погіршення фінансових показників його діяльності, порушення ним економічних нормативів та неможливості своєчасного виконання банком зобов`язань перед вкладниками та іншими кредиторами, зокрема станом на 14 листопада 2014 року відбулося зменшення розміру регулятивного капіталу банку до від`ємного значення «-» 1 511 млн. грн. (нормативне значення - не менше 120 млн. грн.).
Звертає увагу суду апеляційної інстанції, що лист Національного Банку України від 09 грудня 2015 року у відповідь на адвокатський запит від 30 листопада 2015 року містить інформацію про офіційні причини неплатоспроможності ПАТ «ВіЕйБі Банк», які були встановлені національним регулятором банківської системи, а отже цей лист є належним та допустимим доказом на що не звернув увагу суду першої інстанції.
Посилається на те, що відповідачем, як власником істотної участі та контролером Банку цілеспрямовано були виведені з ПАТ«ВіЕйБі Банк» на рахунки підконтрольних відповідачу компаній в інших банках кошти надані в рамках стабілізаційного кредиту НБУ .
Фінансова звітність ПАТ «ВіЕйБі Банк» таінші обставини свідчать про порушення Фінансових нормативів діяльності банку яке не могло відбуватися без відома ОСОБА_2 , я власника істотної участі, більше того відповідач не виконав встановленого законом зобов`язання вживати своєчасних заходів для запобігання настання неплатоспроможності банку, яке безпосередньо повинно було бути виражене в наданні реальної Фінансової підтримки банку. Отже, вищезазначене свідчить про протиправність дій     ОСОБА_2 , як власника істотної участі.
Заначає також, що оскільки вимоги Фонду гарантування вкладів фізичних осіб погашаються першочергово по відношенню до вимог вкладників-фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, то виходячи з номінальної вартості активів Банку з урахування знецінення/дооцінки станом на 11 червня 2018 року (6 691 819,29 тис. грн.) та заборгованості перед Фондом гарантування вкладів фізичних осіб (7 127 606,05 тис. грн.) слід зробити цілком обґрунтований висновок про недостатність активів Публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк» для погашення заборгованості перед ОСОБА_1 за договором банківського вкладу на загальну суму 1 601 015,86 грн.
З огляду на вищезазначене, слід зробити висновок про існування Факту заподіяння Позивачу майнової шкоди в розмірі 1 601 015,86 грн. Причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою відповідача та шкодою, заподіяною Позивачу.
Протиправні дії ОСОБА_2 , як власника істотної участі та контролера ПАТ «ВіЕйБі Банк», що виражається в ненадані реальної Фінансової підтримки Банку, виведенні з Банку на рахунки підконтрольних Відповідачу компаній в інших банках коштів наданих в рамках стабілізаційного кредиту НБУ, та в проведенні масштабного кредитуванняпов`язаних з Відповідачем компаній.
Внаслідок вказаних протиправних дій Відповідача ПАТ «ВіЕйБі Банк» було визнано не  платоспроможним і передано на ліквідацію.
Вищезазначені обставини свідчать про наявність складу цивільного правопорушення у діях ОСОБА_2 , однак суд першої інстанції належним чином не дослідив та не врахував їх при ухваленні оскаржуваного рішення.
Враховуючи викладене просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.
Представником відповідача подано відзив, в якому він просив рішення першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення. Вказує на те, що на даний час немає вироку суду. Яким було б встановлено вину ОСОБА_2 у вчинені дій або бездіяльності, що призвели до неплатоспроможності ПАТ «ВіЕйБі Банк».
Вказує, що відповідальність за завдання шкоди настає лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить шкоду, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача та вину. 
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга  підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 06.05.2014 між ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та ОСОБА_1 було укладено Договір банківського вкладу «Швейцарський «Постійний» №739687/2014 (в національній валюті України).
Предметом вказаного договору відповідно до п. 1.1 є розміщення вкладником ОСОБА_1 в банку строкового вкладу на 3 місяці з дня укладення договору, з виплатою 26% річних по закінченню строку дії вкладу (п.1.1 та п. 1.5 договору). Для обліку вкладу банк відкриває на ім`я позивача вкладний рахунок № НОМЕР_1 та вкладний рахунок за вкладом на вимогу «Для виплат» №26207040800343 для перерахування нарахованих процентів та вкладу по закінченню строку його дії (п.1.1 та п. 1.2 договору). 
Сума початково вкладу становить 1600000,00 грн. (п. 1.3 договору), дата вкладу - 06.05.2014 р. 
На виконання взятих на себе зобов`язань за вказаним договором ОСОБА_1 було внесено грошові кошти, що підтверджується квитанцією №256797 від 06.02.2014 про поповнення вкладного рахунку №26301040803752  суму 1600000,00 грн., квитанцією №257118 від 06.02.2014 р. про поповнення вкладного рахунку № НОМЕР_1 на суму 40000,00 грн..
Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 №188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію  Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.03.2015 №63 «Про початок процедури  ліквідації ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк».
Фондом гарантування вкладів фізичних осіб позивачу була виплачена гарантована сума відшкодування у розмірі 200000 грн., а залишок коштів у розмірі 1601015,86 грн. були включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів четвертої черги, що підтверджується довідкою № 86/215 від 28.09.2015 року, виданою ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк».
Таким чином позивач є кредитором банку у заявленому розмірі позовних вимог, і станом на час розгляду справи ці кошти йому не повернуто.
Згідно офіційної відкритої інформації НБУ Компанія «Квікком Лімітед» є учасником і власником 86,7780 % статутного капіталу ПАТ «ВіЕйБі», в той час як ОСОБА_2 є єдиним 100% власником Компанія «Квікком Лімітед», тобто особою, яка опосередковано володіє істотною участю банку. 
Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що належних і допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння відповідачем шкоди позивачу внаслідок порушення ним, як власником істотної участі банку, ЗУ «Про банки і банківську діяльність, розмір шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача і заподіяною шкодою, позивачем не подано, в зв`язку з чим позов є недоведеним.
При цьому судом стягнуто з позивача на користь відповідача понесені витрати на правову допомогу в розмірі 41000 грн.
Такий висновок суду по суті пред`явлених вимог відповідає обставинам справи та вимогам закону виходячи з наступного.
Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини справи щодо суми вкладу, запровадження у банку процедури ліквідації та часткової виплати Фондом гарантування вкладів фізичних осіб гарантованої суми відшкодування у розмірі 200000 грн. позивачу та те, що решта суми в розмірі 1601015,86 грн. були включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів четвертої черги, що сторонами визнаються, не оспорюються, та підтверджуються матеріалами справи.
У спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон) є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.
Згідно з пунктом 16 статті 2 Закону тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.
Відповідно до пункту 6 статті 2 Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.
Частинами першою-третьою статті 27 Закону передбачено, що уповноважена особа фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини п`ятої статті 36 Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.
Згідно з частиною другою статті 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси.
Судом встановлено, що Фондом гарантування вкладів фізичних осіб виплачена ОСОБА_1 гарантована сума відшкодування в розмірі 200 000 грн.
Крім того, кошти за вкладом, що перевищують гарантовану суму в розмірі 1601015,86 грн. внесені до четвертої черги реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «ВіЕйБі Банк».
З аналізу наведених норм матеріального права слід дійти висновку, що після початку процедури ліквідації банку та введення тимчасової адміністрації стягнення коштів за зобов`язаннями цього банку можливе лише у спосіб, передбачений Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». При цьому банк, який перебуває на стадії ліквідації, діє через Фонд гарантування вкладів фізичних осіб або уповноважену особу Фонду та не може поза процедурою визначеною Законом, відповідати за зобов`язаннями по договорах банківського вкладу.
Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 30 травня 2018 року в справі №757/2216/15-ц.
Відповідно до частини шостої статті 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (в редакції, чинній на момент визнання ПАТ «ВіЕйБі Банк» неплатоспроможним) на власників істотної участі та керівників банку за рішенням суду може бути покладена відповідальність за зобов`язаннями банку в разі віднесення банку з їх вини до категорії неплатоспроможних.
Згідно з частиною третьою, четвертою статті 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» учасники банку відповідають за зобов`язаннями банку згідно із законами України та статутом банку. Власники істотної участі зобов`язані вживати своєчасних заходів для запобігання настання неплатоспроможності банку.
Пов`язана з банком особа за порушення вимог законодавства, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України, здійснення ризикових операцій, які загрожують інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, або доведення банку до неплатоспроможності несе цивільно-правову, адміністративну та кримінальну відповідальність (частина п`ята статті 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).
Таким чином, особа, яка вимагає стягнення шкоди з власників істотної участі у банку та/або їх керівників, має довести факт заподіяння такої шкоди цими особами, розмір зазначеної шкоди, надати докази зв`язку між невиконанням зобов`язань та заподіяною шкодою.
Згідно вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
Відповідно до ст.ст. 76-80 ЦПК України Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
 Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що до ОСОБА_2 як власника істотної участі у ПАТ «ВіЕйБі Банк», застосовувалися будь-які заходи впливу за порушення вимог законодавства у сфері банківської діяльності, оскільки його вина у настанні неплатоспроможності банку не встановлена і не доведена.
За наведених обставин, суд дійшов обґрунтованого висновку, що вимоги до ОСОБА_2 є недоведеними в установленому процесуальним законом порядку, зокрема наявності вини відповідача та причинно-наслідкового зв`язку між його діями/бездіяльністю та ліквідацією банку.                                                                                                         
Відповідь  Національного банку України від 09 грудня 2015 року № 20-02013/97701, надана на адвокатський запит, про те, що акціонери ПАТ «ВіЕйБі Банк» не надавали реальної фінансової підтримки банку, що призвело до подальшого погіршення фінансових показників його діяльності та неможливості своєчасного виконання банком зобов`язань перед вкладниками та іншими кредиторами, без підтвердження наведених обставин не дає підстав для висновку про те, що ПАТ «ВіЕйБі Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних із вини відповідача як учасника істотної участі.
У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що до ОСОБА_2 , як власника істотної участі у ПАТ «ВіЕйБі Банк», застосовувалися будь-які заходи впливу за порушення вимог законодавства у сфері банківської діяльності, оскільки його вина у настанні неплатоспроможності банку не встановлена і не доведена.                                                                                                                                
Проте, колегія суддів частково погоджується із доводами апелянта, щодо безпідставності стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на професійну правову допомогу в розмірі 41 000 грн.
      В матеріалах справи наявні документи, що підтверджують сплату ОСОБА_2 коштів за надання професійної правничої допомоги: доказ сплати гонорару на користь адвокатського об`єднання, копії фіскальних чеків за поштові відправлення всього на суму 44100 грн., додаткова угода до договору про надання професійної правничої допомоги від 15.12.2017 року, в якій визначено порядок розрахунку вартості послуг та остаточного розміру гонорару Адвокатського об`єднання, згідно якого, загальна вартість витрат на професійну правничу допомогу складає 44100 грн. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу представником відповідача надано акт виконаних робіт від 18.12.2017 року, щодо оплати гонорару  відповідно договору про надання правничої допомоги у справі у розмірі 44100 грн.
     Окрім того, в матеріалах справи міститься копія договору про надання професійної правничої допомоги, укладеного між Адвокатським об`єднанням ОСОБА_5 та ОСОБА_2 від 15.12.2017 року.
Однак, позивач просив з урахуванням його матеріального стану, тих обставин, що він є особою, внутрішньо переміщеною у зв`язку із анексією Криму, має на утриманні двох дітей-студентів, втратив кошти в ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», зменшити розмір судових витрат, які були стягнуті з нього на користь ОСОБА_2 .
  Відповідно до ст. 137 ч. 4,5 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із : складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт ( надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та значенням справи для сторони.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Вбачається, що у зв`язку із Постановою Правління НБУ №733/БТ ПАТ «ВіЕйБі Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних. Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №123 від 20.11.2014 в Банку з 21.11.2014 запроваджено тимчасову адміністрацію.
Звернення до суду вкладників банку, в тому числі з аналогічними позовами, носить масовий характер. З цих підстав колегія суддів вважає, що послуги адвокатів за даною категорією справ є стандартними послугами і тому не потребують великих професійних затрат. Витрати на послуги адвокатів в розмірі більш як 44100 гривень за даною справою є неспівмірними із складністю справи та виконаних адвокатами робіт. Крім того, колегія суддів враховує матеріальний стан позивача, який втратив заощадження в ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк».
Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення у відповідності з вимогами ч.1 ст.376 ЦПК України є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку про можливість зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами до 5000 гривень.
В іншій частині рішення суду є законним та обґрунтованим, таким що відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому повинно бути залишене без змін.
Керуючись ст.ст. 367,  374, 376 ЦПК України, колегія суд, -
 
                                                                            постановив:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Гладкий Руслан Вікторович  задовольнити частково.  
 
Рішення Печерського районного суду м. Києва від 08 листопада  2018 року змінити в частині стягнення судових витрат.
 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені витрати за надання правової допомоги в розмірі 5 000 грн.
 
В іншій частині рішення Печерського районного суду м. Києва від 08 листопада  2018 року залишити без змін.  
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
 
Повний текст постанови виготовлено 30 січня  2020 року.
 
Суддя-доповідач                                                                   В.В. Гуль
 
Судді                                                                                      Л.П. Сушко
 
                                                                                               О.І. Сліпченко