ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2020 року 
м. Київ

Справа №  910/5049/19 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Губенко Н.М. - головуючий, Кролевець О.А., Студенець В.І., 

за участю секретаря судового засідання - Охоти В.Б.,

представників учасників справи:
позивача - Салатюка Д.В., Шмельова М.М., 
відповідача - Мельника М.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця"

на рішення Господарського суду міста Києва
у складі судді Данилової М. В.
від 01.08.2019 та
на постанову Північного апеляційного господарського суду 
у складі колегії суддів: Руденко М. А., Дідиченко М. А., Пономаренко Є. Ю.
від 03.12.2019

за позовом Публічного акціонерного товариства "Крюківський вагонобудівний завод"
до Акціонерного товариства "Українська залізниця"
про стягнення 215 960 560,21 грн,

ІСТОРІЯ СПРАВИ
1. Короткий зміст позовних вимог

Публічне акціонерне товариство "Крюківський вагонобудівний завод" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення: - заборгованості за поставлений товар у розмірі 200    662    980,00 грн; - пені у розмірі 9    343    952,00 грн; - 3% річних у розмірі 1 567 340,00 грн та інфляційних втрат у розмірі 4 386 288,21 грн. 

Позовні вимоги мотивовано неналежним виконанням відповідачем умов договору на закупівлю пасажирських вагонів № 83/2018-ЦЮ від 30.08.2018 у частині своєчасного розрахунку за поставлений товар.

2. Стислий виклад обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій

30.08.2018 між Публічним акціонерним товариством "Крюківський вагонобудівний завод", як постачальником, та Акціонерним товариством "Українська залізниця", як покупцем, було укладено договір № 83/2018-ЦЮ від 30.08.2018 на закупівлю пасажирських вагонів.

Відповідно до пункту 1.1 договору позивач зобов`язується поставити і передати у власність відповідачу пасажирські вагони купейні спальні з купе начальника поїзда у кількості 11 одиниць згідно із специфікацією, а відповідач зобов`язується прийняти ці вагони та оплатити відповідно до умов договору.

Згідно із пунктом 4.1 договору відповідач здійснює оплату вагонів наступним чином:
- попередня оплата у розмірі 30% від вартості першої партії товару, зазначеної у графіку поставки відповідно до додатку № 4 (підпункт 4.1.1 пункту 4.1 договору); 
- оплата решти вартості фактично поставленої першої партії вагонів здійснюється протягом 30 днів з дати поставки партії товару (підпункт 4.1.2 пункту 4.1 договору); 
- попередня оплата (аванс) другої та кожної наступної партії товару, зазначеної у графіку поставки (додаток 4), у розмірі 30% вартості кожної партії товару здійснюється покупцем за 45 календарних днів до дати поставки відповідної партії товару (підпункт 4.1.3 пункту 4.1 договору); 
- оплата решти вартості фактично поставленої другої та кожної наступної фактично поставленої партії товару здійснюється протягом 30 днів з дати поставки партії товару (підпункт 4.1.4 пункту 4.1 договору).

Пунктом 4.3 договору сторони погодили, що для здійснення остаточних розрахунків за кожну фактично поставлену партію товару, позивач надає відповідачу оригінали рахунку, видаткової накладної та акта приймання - передачі товару. У разі затримки надання документів чи надання неналежним чином оформлених документів, обов`язок та строки розрахунків переносяться відповідним чином. При цьому, покупець не несе відповідальності за порушення строків здійснення розрахунків. 

За змістом пункту 5.2 договору датою поставки (передачі) товару вважається дата підписання уповноваженими представниками сторін акта приймання - передачі на кожну партію товару. 

Відповідно до пункту 6.5 договору підтвердженням приймання товару за якістю та комплектністю є акт технічного приймання товару, підписаний уповноваженими представниками постачальника та покупця.  

У пункті 6.6 договору визначено перелік документації, яка передається постачальником покупцю в момент передачі товару. 

Згідно із пунктом 10.4 договору у разі несвоєчасної оплати за поставлений товар покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості за кожен день прострочення. Покупець звільняється від відповідальності за порушення строків оплати за поставлений товар, якщо постачальником не надані або не в повному обсязі надані документи (рахунок, акт приймання - передачі, видаткова накладна, тощо) або надані документи неналежним чином оформлені. 

Позивачем на виконання умов договору було передано, а відповідачем прийнято без будь - яких зауважень та заперечень товар (вагони) в узгодженій комплектації загалом на суму 316 661 400, 00 грн, що підтверджується двосторонньо складеними та підписаними актами передачі - приймання товару № 1 від 07.12.2018 на суму 28    787    400,00 грн, № 2 від 07.12.2018 на суму 28    787    400,00 грн, № 3 від 07.12.2018 на суму 28    787    400,00 грн, № 4 від 08.12.2018 на суму 28    787    400,00 грн, № 5 від 08.12.2018 на суму 28    787 400,00 грн, № 6 від 15.12.2018 на суму 28    787    400,00 грн, № 7 від 15.12.2018 на суму 28    787    400,00 грн, № 8 від 15.12.2018 на суму 28    787 400,00 грн, № 9 від 23.01.2019 на суму 28 787 400,00 грн, № 10 від 16.01.2019 на суму 28    787    400,00 грн, № 11 від 16.01.2019 на суму 28    787 400,00 грн. 

Позивачем на виконання умов договору було сформовано рахунки - фактури на оплату отриманого товару за договором, а саме: № КВ-10076а від 07.12.2018 на суму 28    787    400,00 грн, № КВ-10076б від 08.12.2018 на суму 28    787 400,00 грн, № КВ-10076в від 07.12.2018 на суму 28    787    400,00 грн, № КВ-10076г від 08.12.2018 на суму 28    787    400,00 грн, № КВ-10076д від 07.12.2018 на суму 28    787 400,00 грн, № КВ-10083а від 15.12.2018 на суму 28    787    400,00 грн, № КВ-10083б від 15.12.2018 на суму 28    787    400,00 грн, № КВ-10083в від 15.12.2018 на суму 28    787    400,00 грн, № КВ-12033а від 16.01.2019 на суму 28    787    400,00 грн, № КВ-12033б від 16.01.2019 на суму 28    787  400,00 грн, № КВ-12082а від 23.01.2019 на суму 28    787 400,00 грн.

Відповідачем, на виконання умов договору, попередню оплату товару у розмірі 94 998 420, 00 грн сплачено позивачу у повному обсязі.

Строк оплати залишку вартості першої партії вагонів (вагони за актами № 1-5) настав - 07.01.2019 - 08.01.2019, залишку вартості другої партії (вагони за актами № 6-8) настав - 15.01.2019, третьої партії (вагони за актами № 9-11) настав -  16.02.2019 та 23.02.2019.

Відповідачем було здійснено часткову оплату вартості поставлених вагонів за договором, а саме: - 09.01.2019 сплачено частину вартості першої партії вагонів на суму 5000 000,00 грн; - 11.01.2019 сплачено частину вартості першої партії вагонів на суму 5000 000,00 грн; - 14.01.2019 сплачено частину вартості першої партії вагонів на суму 5000 000,00 грн; - 22.03.2019 сплачено частину вартості першої партії вагонів на суму 3 000 000,00 грн; - 25.03.2019 сплачено частину вартості першої партії вагонів на суму 3 000 000,00 грн.   

3. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.08.2019, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.12.2019,  закрито провадження в частині стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" суми основного боргу у розмірі 93    180 500 грн. Позовні вимоги задоволено частково.  Стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Публічного акціонерного товариства "Крюківський вагонобудівний завод" основний борг у розмірі 107    482 480,00 грн, пеню у розмірі 4    671 976,00 грн, інфляційні втрати у розмірі 4    386    288,21 грн, 3% річних у розмірі 1 567 340,00 грн та судовий збір у розмірі 672 350,00 грн. У задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені у розмірі 4    671 976,00 грн відмовлено.
                                        
Рішення судів першої та апеляційної інстанцій мотивовані тим, що:
- в процесі розгляду справи судом першої інстанції, відповідач частково сплатив основну суму заборгованості за договором № 83/2018-ЦЮ від 30.08.2018 у розмірі 93 180    500 грн;

- зобов`язання щодо сплати за поставлені вагони відповідачем в повному обсязі виконані не були;
- оскільки позивач виконав зобов`язання щодо своєчасної поставки товару (вагонів) за договором № 83\2018 ЦЮ від 30.08.2018, а саме своєчасно поставив відповідачу товар, а останній в свою чергу прийняв товар без зауважень, то відповідно повинен сплатити за отриманий товар з урахуванням сплачених коштів, суму основного боргу в розмірі  107    482    480 грн;
- заявлені позивачем до стягнення інфляційні втрати в розмірі 4 386 288, 21 грн та 3% річних в розмірі 1 567 340,00 грн на підставі статті 625 Цивільного кодексу України є обґрунтованими, оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання;
- оскільки матеріалами справи підтверджується факт невиконання відповідачем свого грошового зобов`язання перед позивачем щодо своєчасної оплати отриманого товару по договору, згідно із статтею 230 Господарського кодексу України наявні підстави для стягнення з відповідача пені на підставі пункту 10.4 договору;
- наявні підстави для задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру заявленої до стягнення пені на 50%. 

4. Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі скаржник просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.12.2019 у даній справі в частині задоволених позовних вимог щодо стягнення пені у розмірі 4    671 976,00 грн та прийняти в цій частині нове рішення про відмову у позові.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
5. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що:
- судами попередніх інстанцій при визначенні строку початку нарахування пені не враховано умови пунктів 4.3, 10.4 договору та не встановлено момент отримання відповідачем оригіналів рахунків, видаткових накладних та актів приймання-передачі товару;
- місцевим та апеляційним господарськими судами безпідставно залишено поза увагою пункти 4.5, 10.8 договору, яким передбачено, що розрахунки між сторонами здійснюються з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України № 899 від 03.10.2012;
- у зв`язку із тим, що консолідований фінансовий план Акціонерного товариства "Українська залізниця" на 2019 рік був затверджений Кабінетом Міністрів України лише 06.03.2019, відповідач у січні-лютому 2019 року був позбавлений правової можливості здійснити оплату товару.

6. Доводи інших учасників справи

02.03.2020 Публічне акціонерне товариство "Крюківський вагонобудівний завод" подало відзив на касаційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця", який залишається Судом без розгляду на підставі частини 2 статті 118 Господарського процесуального кодексу України, оскільки відзив подано після закінчення строку, встановленого Судом в ухвалі від 06.02.2020.

7. Розгляд клопотань

03.03.2020 від Акціонерного товариства "Українська залізниця" до Верховного Суду надійшло клопотання, в якому відповідач просив  відкласти розгляд справи на іншу дату або оголосити перерву для надання сторонам справи № 910/5049/19 можливості укласти мирову угоду у справі та врегулювати спір мирним шляхом. Клопотання мотивоване тим, що між позивачем та відповідачем досягнуто принципових домовленостей щодо укладення мирової угоди в рамках даної судової справи.

Дане клопотання відхилено Судом з огляду на те, що відповідачем не надано доказів на підтвердження зазначених у клопотанні обставин та те, що представники позивача у судовому засіданні заперечували проти задоволення даного клопотання.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
8. Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

З урахуванням меж розгляду справи судом касаційної інстанції, визначених статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, та згідно із компетенцією, визначеною законом, Верховний Суд в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Позивачем оскаржується рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2019 та постанова Північного апеляційного господарського суду від 03.12.2019 у даній справі лише в частині задоволених позовних вимог щодо стягнення 4    671 976,00 грн пені.

Відтак, суд касаційної інстанції переглядає оскаржувані судові рішення у справі саме в частині задоволених позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 4    671 976,00 грн.

9. Джерела права й акти їх застосування. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій 

За змістом положень статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.          
Аналогічні положення наведено й у статтях 525, 526 Цивільного кодексу України.          
Згідно із статтею 530 Цивільного кодексу України  якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.           
Правовідносини сторін у справі, яка розглядається, виникли із договору поставки.
За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частини 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України).
Положеннями частин 1, 2 статті 692 Цивільного кодексу України  передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.          
Згідно із пунктом 4.1 договору відповідач здійснює оплату вагонів наступним чином:
- попередня оплата у розмірі 30% від вартості першої партії товару, зазначеної у графіку поставки відповідно до додатку № 4 (підпункт 4.1.1 пункту 4.1 договору); 
- оплата решти вартості фактично поставленої першої партії вагонів здійснюється протягом 30 днів з дати поставки партії товару (підпункт 4.1.2 пункту 4.1 договору); 
- попередня оплата (аванс) другої та кожної наступної партії товару, зазначеної у графіку поставки (додаток 4), у розмірі 30% вартості кожної партії товару здійснюється покупцем за 45 календарних днів до дати поставки відповідної партії товару (підпункт 4.1.3 пункту 4.1 договору); 
- оплата решти вартості фактично поставленої другої та кожної наступної фактично поставленої партії товару здійснюється протягом 30 днів з дати поставки партії товару (підпункт 4.1.4 пункту 4.1 договору).

Пунктом 4.3 договору сторони погодили, що для здійснення остаточних розрахунків за кожну фактично поставлену партію товару, позивач надає відповідачу оригінали рахунку, видаткової накладної та акта приймання - передачі товару. У разі затримки надання документів чи надання неналежним чином оформлених документів, обов`язок та строки розрахунків переносяться відповідним чином. При цьому, покупець не несе відповідальності за порушення строків здійснення розрахунків.
Згідно із пунктом 4.5 договору розрахунки між сторонами здійснюються з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 03.10.2012 № 899 "Про порядок здійснення витрат суб`єктами господарювання державного сектору економіки у разі незатвердження (непогодження) річних фінансових планів у встановленому порядку".
Відповідно до положень статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (пункт 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України).
Частинами 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно із пунктом 10.4 договору у разі несвоєчасної оплати за поставлений товар покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості за кожен день прострочення. Покупець звільняється від відповідальності за порушення строків оплати за поставлений товар, якщо постачальником не надані або не в повному обсязі надані документи (рахунок, акт приймання - передачі, видаткова накладна, тощо) або надані документи неналежним чином оформлені. 
Відповідно до пункту 10.8 договору покупець звільняється від відповідальності за невиконання положень розділу 4 цього договору, якщо таке виникає у зв`язку із дотриманням вимог постанови Кабінету Міністрів України від 03.10.2012 № 899.
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України). 
Статтею 253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачем на виконання умов договору було передано, а відповідачем прийнято без будь - яких зауважень та заперечень товар (вагони) в узгодженій комплектації загалом на суму 316 661 400, 00 грн, що підтверджується двосторонньо складеними та підписаними актами передачі - приймання товару № 1 від 07.12.2018 на суму 28    787    400,00 грн, № 2 від 07.12.2018 на суму 28    787    400,00 грн, № 3 від 07.12.2018 на суму 28    787    400,00 грн, № 4 від 08.12.2018 на суму 28    787    400,00 грн, № 5 від 08.12.2018 на суму 28    787 400,00 грн, № 6 від 15.12.2018 на суму 28    787    400,00 грн, № 7 від 15.12.2018 на суму 28    787    400,00 грн, № 8 від 15.12.2018 на суму 28    787 400,00 грн, № 9 від 23.01.2019 на суму 28 787 400,00 грн, № 10 від 16.01.2019 на суму 28    787    400,00 грн, № 11 від 16.01.2019 на суму 28    787 400,00 грн.
Строк оплати залишку вартості першої партії вагонів (вагони за актами приймання-передачі № 1-5) настав - 07.01.2019 - 08.01.2019, залишку вартості другої партії (вагони за актами приймання-передачі № 6-8) настав - 15.01.2019, третьої партії (вагони за актами приймання-передачі № 9-11) настав -  16.02.2019 та 23.02.2019.
Разом з тим, відповідачем було здійснено лише часткову оплату вартості поставлених вагонів за договором, а саме: - 09.01.2019 сплачено частину вартості першої партії вагонів на суму 5 000 000,00 грн; - 11.01.2019 сплачено частину вартості першої партії вагонів на суму 5 000 000,00 грн; - 14.01.2019 сплачено частину вартості першої партії вагонів на суму 5 000 000,00 грн; - 22.03.2019 сплачено частину вартості першої партії вагонів на суму 3 000 000,00 грн; - 25.03.2019 сплачено частину вартості першої партії вагонів на суму 3 000 000,00 грн.   

Таким чином, судами попередніх інстанцій встановлено факт невиконання взятих на себе зобов`язань за договором щодо сплати залишку вартості поставленого товару та періоди прострочення оплати.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього (частина 4 статті 165 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідач під час розгляду даного спору у суді першої інстанції, в тому числі у відзиві на позовну заяву, не навів будь-яких доводів з посиланням на відповідні докази щодо наявності передбачених пунктами 4.3, 4.5, 10.4, 10.8 договору підстав для звільнення його від відповідальності за порушення строків оплати. Відповідач лише просив зменшити заявлену до стягнення пеню, що і було зроблено судом першої інстанції.

В апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції відповідачем було зазначено, що суд першої інстанцій безпідставно стягнув з нього пеню з огляду на положення пунктів 4.3, 4.5, 10.4, 10.8 договору.

Суд апеляційної інстанції надавши оцінку даним доводам визнав їх необґрунтованими. 

Відтак, суди попередніх інстанцій встановивши факт невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором щодо сплати вартості поставленого товару; встановивши строки виконання обов`язків по оплаті та періоди прострочення оплати; здійснивши власний перерахунок заявленої до стягнення пені; правильно застосували положення вказаних правових норм та дійшли правомірного висновку щодо наявності підстав для стягнення пені.

Звертаючись з касаційною скаргою, відповідач не спростував висновків судів першої та апеляційної інстанцій та не довів неправильного застосування норм матеріального і процесуального права як необхідної передумови для скасування прийнятих ними судових рішень.

Посилання скаржника, у касаційній скарзі, на те, що при вирішенні спору в частині стягнення пені не враховано умови пунктів 4.3, 10.4 договору, якими визначено обов`язок відповідача надати пакет документів для здійснення оплати за фактично отриманий товар, що впливає на строк виконання зобов`язань, відхиляються колегією суддів з огляду на те, що: 
- пунктом 6.6 договору сторонами погоджено, що постачальник в момент передачі товару передає визначений даним пунктом перелік документів, в тому числі акт приймання-передачі товару, видаткову накладну, рахунок-фактуру. Відсутність будь-якого з документів є підставою для відмови від прийняття товару з боку покупця; 
- акти передачі - приймання товару до договору підписані сторонами без зауважень та заперечень;
- будь-яких доказів того, що позивачем в момент передачі товару не передано зазначені в пункті 6.6 договору документи матеріали справи не містять.

Аргументи скаржника щодо відсутності у нього можливості здійснювати оплату за товар у січні-лютому 2019 року у зв`язку із тим, що консолідований фінансовий план Акціонерного товариства "Українська залізниця" на 2019 рік був затверджений Кабінетом Міністрів України лише 06.03.2019, відхиляються колегією суддів, оскільки як встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається із матеріалів справи, відповідач у січні 2019 року неодноразово здійснював оплату поставленого товару.

Водночас оцінка доводів касаційної скарги, спрямованих на заперечення встановлених судами обставин справи та переоцінку доказів у ній, перебуває поза межами перегляду справи в касаційній інстанції, яка відповідно до частини 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації"), у справі "Нєлюбін проти Російської Федерації", повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

10. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

На підставі вищевикладеного Верховний Суд, в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи, перевірив правильність застосування норм матеріального та процесуального права та прийшов до висновку, що оскаржувані рішення та постанова є законними та обґрунтованими, а тому касаційна скарга не підлягає задоволенню.

З огляду на наведене Верховний Суд дійшов висновку про необхідність залишення касаційної скарги відповідача без задоволення, а судових рішень першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваній частині без змін через відсутність передбачених процесуальним законом підстав для їх скасування.

11. Судові витрати

З огляду на те, що Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді касаційної інстанції, покладаються на скаржника. 

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд 

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.12.2019 у справі                        № 910/5049/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                                        Н.М. Губенко

Судді                                                                                                                   О.А. Кролевець  

                                                                                                                     В.І. Студенець