П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

05 лютого 2020 р.	м.Одеса	Справа № 522/8865/19	
Головуючий в 1 інстанції: Шенцева О.П.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
доповідача - судді Турецької І.О.,
суддів - Стас Л.В., Шеметенко Л.П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Цуркана Андрія Васильовича про скасування постанови
за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції

В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до інспектора Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Цуркана Андрія Васильовича (далі - інспектор УПП) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 04 квітня 2019 року серії ЕАВ №1041537, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП, у сумі 425 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначив про те, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП.
Так, позивач наполягає на тому, що не вчиняв адміністративного правопорушення, яке йому інкримінується, а суб`єкт владних повноважень не надав доказів, які б доводили його вину, тобто фото- або відеофіксацію правопорушення. Спірна постанова також не містить відомостей щодо здійснення фіксації правопорушення.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що матеріали справи не містять докази, які б підтверджували, що інспектор УПП при винесенні оскаржуваної постанови діяв не в спосіб, передбачений КУпАП.
Суд також, з посиланням на ч. ч. 1, 2 ст.77 КАС України, зазначив, що передбачено не лише обов`язок суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, але й обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
На думку суду першої інстанції, обов`язок доказування в адміністративному судочинстві, визначений статтею 77 КАС України, розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.
Однак, позивач не надав доказів, які б спростували факт порушення ним Правил дорожнього руху.

Не погоджуючись з даним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.
У скарзі апелянт посилається на те, що суд неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, а тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Так, апелянт продовжує наполягати на тому, що не порушував вимог Правил дорожнього руху, а суб`єкт владних повноважень, відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, не довів правомірність винесення оскаржуваної постанови.
Апелянт вважає, що суд не мав права відступати від положень вимог ч.2 ст.77 КАС України та перекладати обов`язок доказування протиправності рішення суб`єкта владних повноважень на позивача.
Апелянт це пояснює тим, що положення ч.2 ст.77 КАС України є спеціальними нормами щодо положень ч.1 ст.77 КАС України. У зв`язку з цим, саме на суб`єкт владних повноважень покладено обов`язок доказування правомірності прийнятого ним рішення.

Відповідач та третя особа не скористались правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

Учасники справи належним чином повідомлені про розгляд справи, але в судове засідання не з`явились, що надає суду апеляційної інстанції, відповідно до статті 311 КАС України, розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши правильність встановлення судом першої інстанції обставин справи та додержання норм матеріального і процесуального права, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про її задоволення та скасування рішення суду першої інстанції.

Встановлені судом першої та апеляційної інстанцій обставини справи, свідчать про наступне.
04 квітня 2019 року інспектором УПП було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ №1041537, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП, у сумі 425 грн.
Як вбачається з даної постанови, підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності стало порушення ним вимог п.8.7.3е Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - ПДР). Керуючи транспортним засобом Volvo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , позивач здійснив проїзд перехрестя (пров. Високий, 15, в м. Одесі) на заборонений червоний сигнал світлофору, (з другого ряду на стрілку зеленого кольору).

Аналіз судового рішення свідчить про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність у справі достатніх доказів для підтвердження вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення.

Такого висновку суд апеляційної інстанції дійшов враховуючи таке.

Відповідно до ч.1 ст.76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
За правилами ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до п.8.7.3е Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - ПДР) червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух.
Сигнал у вигляді зеленої стрілки (стрілок) у додатковій (додаткових) секції разом з жовтим або червоним сигналом світлофора інформує водія про те, що рух дозволяється у вказаному напрямку за умови безперешкодного пропуску транспортних засобів, які рухаються з інших напрямків.
Стрілка зеленого кольору на табличці, встановленій на рівні червоного сигналу світлофора з вертикальним розташуванням сигналів, дозволяє рух у зазначеному напрямку при ввімкненому червоному сигналі світлофора з крайньої правої смуги руху (або крайньої лівої смуги руху на дорогах з одностороннім рухом) за умови надання переваги в русі іншим його учасникам, які рухаються з інших напрямків на сигнал світлофора, що дозволяє рух.

Частина 2 ст. 122 КУпАП передбачає, зокрема, що проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, -
тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Як вбачається з матеріалів справи, обставини скоєння позивачем адміністративного правопорушення зафіксовані лише спірною постановою про накладення адміністративного стягнення.
Інших доказів, з яких можливо було б встановити вину позивача матеріали справи не містять.
У свою чергу, суд апеляційної інстанції вважає, що звинувачення не може ґрунтуватися лише на обставинах, викладених суб`єктом владних повноважень у своєму рішенні.
Стаття 62 Конституції України передбачає, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Слід звернути увагу на те, що позивач при його зупинці інспектором патрульної поліції, а також в позові заперечував проти скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що за відсутності належних доказів, з боку суб`єкта владних повноважень, визнати позивача винним у вчиненні адміністративного правопорушення є неможливим.

Висновок суду першої інстанції про обов`язок позивача надавати докази, які б спростували факт порушення ним Правил дорожнього руху не відповідає позиції Верховного Суду.
Так, у постанові від 06 червня 2018 року (справа № 203/1410/17, провадження №К/9901/34509/18) Верховний Суд дійшов висновку, що у справах за позовом фізичної особи щодо оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності на суб`єкта владних повноважень в силу приписів статті 77 КАС України покладається обов`язок доказування правомірності своїх дій у разі, якщо останній заперечує проти позову.
Докази, надані відповідачем по справі, мають бути належним чином досліджені судами першої та апеляційної інстанцій із наданням їм відповідної правової оцінки на предмет їх належності і допустимості, повноти та достатності для визнання правомірності дій та рішень суб`єкта владних повноважень.
Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Згідно з п.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи, що суб`єктом владних повноважень не подано жодного належного доказу на підтвердження факту порушення позивачем Правил дорожнього руху, оскаржувана постанова не може вважатися такою, що прийнята із дотриманням норм та принципів, встановлених КУпАП для розгляду та винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Отже, беручи до уваги відсутність доказів щодо події адміністративного правопорушення, постанова про накладення на позивача адміністративного стягнення від 04 квітня 2019 року серії ЕАВ №1041537 за ч.2 ст.122 КУпАП має бути скасована, а провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрито.

Враховуючи, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів, відповідно до п.4 ч.1 ст.317 КАС України, вважає необхідним скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 272, 286, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2019 року - скасувати.
Ухвалити у справі нове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Цуркана Андрія Васильовича про скасування постанови - задовольнити.
Скасувати постанову про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 04 квітня 2019 року серії ЕАВ №1041537, а справу про адміністративне правопорушення - закрити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Доповідач - суддя                                                             І. О. Турецька

суддя                                                             Л. В. Стас

суддя                                                             Л. П. Шеметенко