Єдиний унікальний номер 227/3388/19 
Номер провадження 22-ц/804/380/20        

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
18 лютого 2020 року                                                                                                                    м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:
головуючого судді: Будулуци М.С. 
суддів: Агєєва О.В., Канурної О.Д.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення сторін в місті Бахмут Донецької області апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» на заочне рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 08 листопада 2019 року в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (справа № 227/3388/19, суддя Любчик В.М., повний текст рішення складено 08 листопаду 2019 року в місті Добропілля Донецької області), -
В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у розмірі 48 992,94 гривень. 
В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що з 04 грудня 2017 року ПАТ АКБ «Індустріалбанк» є правонаступником щодо всього майна, прав і обов`язків ПАТ АБ «Експрес-банк», у зв`язку з реорганізацією АБ «Експрес-банк» шляхом приєднання до АКБ «Індустріалбанк» за спрощеною процедурою. 
Також вказав, що 11 липня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний банк «Експрес-Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 102051/31/к, відповідно до умов якого, відповідач отримав кредит на споживчі цілі в сумі 25 000,00 грн. на строк 36 місяців з 11 липня 2013 року по 11 липня 2016 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом (з моменту припинення зарахування заробітної плати та інших виплат від підприємства, яке було роботодавцем відповідача на момент укладення договору, до закінчення строку дії договору становить 38% річних), датою повернення не пізніше 11 липня 2016 року.
Відповідно до умов договору, позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, а також оплачувати інфляційні нарахування на суму простроченого кредиту. 
Однак, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку із чим, станом на 22 липня 2019 року утворилася заборгованість, яка складається з суми простроченої заборгованості по кредиту – 14 991,16 грн.; суми простроченої заборгованості по нарахованим процентам – 28 215,19 грн.; інфляційних нарахувань на суму простроченого кредиту – 5 786,59 грн.

Заочним рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 08 листопада 2019 року позов Публічного акціонерного товариства акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» заборгованість за кредитним договором № 102051/31/к від 11 липня 2013 року в розмірі 29 996,84 грн, яка складається з суми простроченої заборгованості по кредиту – 14 991,16 грн.; суми простроченої заборгованості по нарахованим процентам – 9 219,09 грн.; інфляційних нарахувань на суму простроченого кредиту – 5 786,59 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» судовий збір у розмірі 1 176,17 грн.
В іншій частині позовних вимог – відмовлено.

З рішеннями суду не погодилось Публічне акціонерне товариство Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» (далі - ПАТ АКБ «Індустріалбанк», Банк) та подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом матеріального права, просило скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволені позову стосовно стягнення процентів, нарахованих за період з 11 серпня 2016 року по 22 липня 2019 року в сумі    18 996,10 грн. та постановити в цій частині нове судове рішення, яким задовольнити позов в цій частині.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не враховано, що кредитним договором встановлено окремі проценти, як плата за користування коштами внаслідок прострочення повернення кредиту. Ці проценти відрізняються від процентів, як плати за користування кредитом протягом строку кредиту.
(а.с. 73 - 77)
Відзив на апеляційну скаргу позивача відповідач до апеляційного суду не надіслав.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Оскільки ціна вказаного позову складає 48 992 грн. 94 коп., апеляційну скаргу розглянуто без повідомлення учасників справи.

Рішення суду в частині задоволення позову сторонами не оскаржується, а тому рішення суду в цій частині апеляційним судом не переглядається.

За приписами ч.ч. 1 - 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі. Суд не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права.
Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення суду з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено наступні неоспорені обставини.

Публічне акціонерне товариство акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк», є правонаступником щодо всього майна, прав і обов`язків публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Експрес-Банк», зареєстрованого Національним банком України 12 квітня 1994 року у зв`язку із реорганізацією АБ «Експрес-банк» шляхом приєднання до АКБ «Індустріалбанк», здійсненої на підставі дозволу НБУ на реорганізацію шляхом приєднання АБ «Експрес-банк» до АКБ «Індустріалбанк» за спрощеною процедурою, що підтверджується копією витягу із статуту, погодженого НБУ 24.06.2019 року.
Таким чином, позов про стягнення за кредитним договором подається ПАТ АКБ «Індустріалбанк», як правонаступником всіх прав та обов`язків ПАТ АБ «Експрес-банк».
Так, 11 липня 2013 року між публічним акціонерним товариством «Акціонерний банк «Експрес-Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 102051/31/к (кредит на споживчі цілі із зарахуванням грошових коштів на картковий рахунок НСМЕП), відповідно до умов якого відповідач отримав кредит на споживчі цілі в сумі 25 000,00 грн. на строк 36 місяців з 11 липня 2013 року по 11 липня 2016 року зі сплатою процентів.
Відповідно до п. 1.4 договору, процентна ставка є фіксованою. З моменту укладання договору до моменту припинення здійснення зарахування заробітної плати та інших виплат від підприємства, яке було роботодавцем позичальника на момент укладення цього договору, на поточний (картковий) рахунок, відкритий у кредитодавця, процентна ставка становить 27 % річних. 
З моменту припинення зарахування заробітної плати та інших виплат від підприємства, яке було роботодавцем позичальника на момент укладення цього договору, на поточний (картковий) рахунок, відкритий у кредитодавця, до закінчення строку дії договору процентна ставка становить 38 % річних.
Згідно п. 2.4 договору, кредит надається позичальнику шляхом перерахування кредиту на поточний (картковий) рахунок позичальника, на який здійснюється зарахування заробітної плати та інших виплат від підприємства-роботодавця.
Пунктом 2.5 договору визначено, що погашення кредиту позичальником здійснюється шляхом безготівкового перерахування на рахунок, вказаний в п. 2. 3 договору, та/або шляхом внесення готівки в касу кредитодавця для зарахування на вище зазначений рахунок грошових коштів в сумах та в терміни, визначені в Додатку № 1 до цього договору, що є невід`ємною частиною договору.
Відповідно до п. 4.1 договору проценти за користування кредитом нараховуються кредитодавцем щомісячно в останній робочий день звітного місяця (без врахування останнього робочого дня звітного місяця та послідуючих неробочих днів місяця), починаючи з останнього робочого дня попереднього звітного місяця, а також по факту повного погашення кредиту, методом факт/факт за ставкою, визначеною договором, виходячи з 365/366 календарних днів у році. При цьому, при нарахуванні процентів за кредитом день його повернення кредитодавцеві - не враховується.
Відповідач належним чином свої зобов`язання за договором не виконував, кредит в порядку та сумах, зазначених вище, не погашав, у зв`язку із чим, відповідно до наданого позивачем розрахунку станом на 22 липня 2019 року у відповідача виникла заборгованість у розмірі 48 992,94 грн., яка складається з суми простроченої заборгованості по кредиту – 14 991,16 грн.; суми простроченої заборгованості по нарахованим процентам – 28 215,19 грн.; інфляційних нарахувань на суму простроченого кредиту, згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України – 5 786,59 грн.

Позивачем було заявлено вимогу про стягнення суми простроченої заборгованості по нарахованим процентам у розмірі 28 215,19 грн., згідно наданого розрахунку станом на 22 липня 2019 року.

Пунктом 7.1. договору передбачено, що договір укладено строком на 36 місяців, набирає чинності з моменту його підписання уповноваженим представником кредитодавця і позичальником та скріплення печаткою кредитодавця, та діє по 11 липня 2016 року (а.с. 7 - 9). 
У разі наявності заборгованості позичальника по договору на 00 годину останнього дня дії договору у зв`язку з відсутністю можливості кредитодавцем списати грошові кошти з поточного (карткового) рахунку з причини їх відсутності, кредитодавець має право та може в односторонньому порядку одноразово продовжити строк дії договору на 30 (тридцять) календарних днів. 
У разі невиконання або неналежного виконання будь-якою із сторін своїх зобов`язань за договором, договір продовжує діяти до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором. договір припиняє свою дію у разі виконання позичальником своїх зобов`язань по договору в повному обсязі. 
Отже, п. 7.1 укладеного між сторонами договору кредиту було визначено, що сторони погодили дату погашення кредиту, встановивши її 11 липня 2016 року, з правом одноразово продовжити строк дії договору на 30 календарних днів, тобто до 11 серпня 2016 року.
У зв`язку з наявністю заборгованості відповідача станом на останній день дії договору 11 липня 2016 року, позивачем було в односторонньому порядку продовжено строк дії кредитного договору до 11 серпня 2016 року.

Суд, розглядаючи питання обґрунтованості вимог по стягненню відсотків за користування кредитом після 11 серпня 2016 року, дійшов висновку, що зі спливом визначеного договором строку кредитування припинилося право позивача нараховувати визначені умовами договору проценти за користування кредитом, то їх нарахування після 11 серпня 2016 року, тобто за період з 11 серпня 2016 року по 22 липня 2019 року є безпідставним.

При вирішенні справи суд посилався на наступне.
Суд не прийняв до уваги посилання позивача на положення кредитного договору, оскільки зі змісту наведеного пункту 4.3 вбачається, що проценти за користування простроченою сумою кредиту нараховуються на прострочену суму кредиту за фактичну кількість днів користування кредитом, включаючи день виникнення простроченої заборгованості та не включаючи день погашення такої заборгованості за ставкою, яка визначається як сума ставки, визначеної в п. 1.4 договору та 5 процентів річних (п. 4.3 кредитного договору).
Тобто, пунктами 1.4, 4.3, та 7,1 укладеного між сторонами договору визначено порядок нарахування процентів, у тому числі у разі виникнення простроченої заборгованості, з урахуванням права одноразово продовжити термін дії договору на 30 календарних днів. Та не встановлено права позивача на нарахуванням відсотків після спливу строку дії договору.
Також, суд не прийняв до уваги посилання позивача на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, які викладені у справах № 464/3790/16-ц та № 5017/1987/2012, оскільки наведені висновки стосуються застосування судами інших норм матеріального і процесуального права. 
Крім того, під час розгляду справи № 5017/1987/2012 Велика Палата Верховного Суду погодилась з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України.

Підсумовуючи вищенаведене, суд першої інстанції вирішив, що позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 11 серпня 2016 року по 22 липня 2019 року в сумі 18 996,10 грн. задоволенню не підлягають.

Апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу ПАТ АКБ «Індустріалбанк» слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, суд правильно встановив правовідносини, які виникли між сторонами, дав їм належну оцінку і обґрунтовано частково задовольнив заявлений позов, відмовивши в задоволенні позовних вимог в частині стягнення процентів за користування кредитом за період з 11 серпня 2016 року по 22 липня 2019 року в сумі 18 996,10 грн.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та встановленим обставинам справи. 

Всупереч тверджень позивача, суд ухвалив рішення на підставі наявних у справі доказів, яким дав належну оцінку, правильно встановив фактичні обставини справи. При вирішенні справи суд застосував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини та ухвалив рішення, яке в повній мірі відповідає вимогам закону.

За приписами ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України).

Таким вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги позивача, то апеляційний суд зазначає наступне.

Довід апеляційної скарги позивача, про те, що судом першої інстанції не враховано, що кредитним договором встановлено окремі проценти, як плата за користування коштами внаслідок прострочення повернення кредиту, апеляційним судом визнається помилковим, з огляду на наступне.
Постановою Великої Палати Верховного суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (№14-10цс18) визначено, що відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Апеляційний суд вважає, що зазначені висновки Верховного суду стосуються усіх видів процентів, незалежно від підстави їх виникнення.

Врахувавши викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги позивача не спростовують правильних та мотивованих висновків суду першої інстанціє, а відтак апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню.

При вирішенні справи суд першої інстанції з`ясував всі обставини справи, належно оцінив докази, з урахуванням вимог закону щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, правильно встановив фактичні обставини справи. Виниклим правовідносинам дав вірну правову оцінку і обґрунтовано відмовив позивачу в задоволенні позову в частині стягнення процентів за користування кредитом за період з 11 серпня 2016 року по 22 липня 2019 року в сумі 18 996,10 грн.

Правові висновки суд повно виклав у рішенні та належно їх мотивував.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, дотримуючись принципу верховенства права, правомірно відмовив ПАТ АКБ «Індустріалбанк» в задоволенні його вимог щодо стягнення процентів за користування кредитом за період з 11 серпня 2016 року по 22 липня 2019 року в сумі 18 996,10 грн.
Отже, оскаржуване рішення постановлено судом першої інстанції з додержанням норм права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» залишити без задоволення.
Заочне рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 08 листопада 2019 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами «а» - «г» пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складений та долучений до матеріалів справи 18 лютого 2020 року.

Головуючий суддя:         М.С. Будулуца

Судді:          О.В. Агєєв

          О.Д. Канурна