П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

18 лютого 2020 р.	м.Одеса	Справа № 540/2206/19	
Головуючий в 1 інстанції: Хом`якова В.В.
          
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого  судді - Вербицької Н.В.,
                             суддів - Джабурії О.В.,
                                                   - Запорожана Д.В.,
при секретарі судового засідання - Биховець А.В., 
за участю представника апелянта – адвоката Гончарова М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2019 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, за участю третьої особи Катеринівської сільської ради Великолепетиського району Херсонської області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И Л А :

21 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення ГУ ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі від 14 червня 2019 року № 002267805313-2107, яким позивачу нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018 рік у сумі 36 425,83 грн.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що йому на праві власності належить об`єкт нерухомого майна - нежитлова будівля (ангар - модуль), яка розташована на земельній ділянці з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Для здійснення сільськогосподарської діяльності позивачем утворено організаційну форму у вигляді Фермерського господарства "ТРУД", яке зареєстровано Великолепетиською районною державною адміністрацією Херсонської області 29 березня 1996 року. ОСОБА_1 є головою господарства. Нежитлова будівля ангару-модулю використовується  фермерським господарством "ТРУД" відповідно акту приймання-передачі від 25 грудня 2007 року. 
Позивач зазначає, що нежитлова будівля (ангар-модуль) є нерухомістю сільськогосподарського товаровиробника - фермерського господарства "ТРУД", засновником якого він є. Посилаючись на п. 266.2 ст. 266 ПК України, позивач вважає, що ангар модуль не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки.          Відповідач заперечував проти позову, зазначаючи, що позивач не зареєстрований як фізична особа - підприємець,  не декларував у 2018 році отримання доходу від виробництва та реалізації сільськогосподарської продукції,  а отже, позивач не займається діяльністю з виробництва сільськогосподарської продукції, переробки власно-виробленої сільськогосподарської продукції та її реалізації. Доказів на підтвердження внесення ОСОБА_1 до статутного капіталу ФГ "Труд" нерухомого майна - нежитлової будівлі ангару-модуля позивачем не надано. Отже відсутні підстави для віднесення ангару - модулю, який належить позивачу на праві власності, до об`єктів нерухомості, які не є об`єктами оподаткування.
Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2019 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позовних вимог.
Не погодившись із прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невірність застосування судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове - про задоволення його позовних вимог. Зокрема апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов суперечливих висновків, встановивши, що спірний ангар фактичною використовується фермерським господарством, однак зазначив, що до цього ангару не може застосовуватись пільги, передбачені пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України.
Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлені та з матеріалів справи вбачаються наступні обставини.
ОСОБА_1 на праві приватної власності належить об`єкт нерухомого майна - нежитлова будівля (ангар-модуль), площею 978,4 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Право власності набуто на підставі рішення Великолепетиського районного суду Херсонської області від 20 березня 2007 року у справі №2-261/2007 року.
Відповідно до статуту селянського (фермерського) господарства "ТРУД" у редакції, затвердженій протоколом №1 загальних зборів від 17 травня 2007 року та зареєстрованій Великолепетиською районною державною адміністрацією від 24 травня 2007 року, головою господарства є його засновник - ОСОБА_2 С. ОСОБА_3 , членами фермерського господарства є ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 
14 червня 2019 року Головним управлінням Державної фіскальної служби у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі прийнято податкове повідомлення-рішення №0022678-5313-2107, яким позивачу визначено податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018 рік, в сумі 36425,83 грн. (3723 грн. * 1%* 978,4 кв.м = 36425,83 грн).          Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що для застосування пільги відповідно до підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України необхідна одночасна наявність двох умов, перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, а друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності. Встановивши, що позивач не є сільськогосподарським виробником, суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність підстав для звільнення його від сплати податку за нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
          Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, вважаючи їх законними та обґрунтованими.
Згідно з підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1).
Відповідно до підпунктів 266.3.1 та 266.3.2 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Підпунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктами оподаткування. 
Так, підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 ст.266 ПК України, визначено, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.
Правовий аналіз цієї норми дає підстави для висновку, що її застосування передбачає наявність двох умов, перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, а друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, що вірно зазначено судом першої інстанції.
Відповідно до пп. 14.1.235 п. 14.1 ст. 14 ПК України, сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.
Застереження в підпункті 14.1.235 щодо цілей глави 1 розділу ХIV ПК не означає, що у інших випадках, передбачених цим Кодексом, термін «сільськогосподарський товаровиробник» має інше змістовне навантаження.
Аналогічний висновок щодо тлумачення терміну "сільськогосподарський товаровиробник" у подібних правовідносинах викладений у постанові Верховного Суду по справі № 0340/1905/18 від 01 жовтня 2019 року.
За приписами пп. "г" п. 30.9 ст.30 ПК України, звільнення від сплати податку та збору - це одна із форм надання податкової пільги.
Відповідно до пункту 30.2 цієї статті, підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.
Пільга, встановлена підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК, стосується сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для здійснення сільськогосподарської діяльності, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 не зареєстрований в Єдиному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців як ФОП та не декларував у 2018 році отримання доходу від виробництва та реалізації сільськогосподарської продукції.
Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач, як фізична особа, не є сільськогосподарським товаровиробником, оскільки не виробляє власного товару сільськогосподарського призначення, не займається розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та  не здійснює операції з її постачання.
Оскільки ОСОБА_1 не є сільськогосподарським товаровиробником, та спірний ангар перебуває у його приватній власності, судова колегія приходить до висновку, що у позивача відсутнє право на податкову пільгу, визначену підпункт «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.
Посилання апелянта на те, що він є головою та засновником фермерського господарства "Труд" та передав ангар фермерському господарству на праві господарського віддання, судова колегія вважає неприйнятними.
Відповідно до ст. 19 Закону України "Про фермерське господарство" до складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити: будівлі, споруди, облаштування, матеріальні цінності, цінні папери, продукція, вироблена господарством в результаті господарської діяльності, одержані доходи, інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом, право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлями, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, які передаються членами фермерського господарства до його складеного капіталу. Члени та учасники фермерських господарств мають право вносити будь-яке своє майно до складеного капіталу господарства. Порядок формування складеного капіталу визначається в установчих документах фермерського господарства (ч.4 ст.1 Закону України "Про фермерське господарство").
Статтею 20 цього Закону визначено, що майно фермерського господарства належить йому на праві власності.
Майнові права, що входять до складеного капіталу фермерського господарства, передаються йому на визначений у Статуті термін.
У власності фермерського господарства може перебувати будь-яке майно, в тому числі земельні ділянки, житлові будинки, господарські будівлі і споруди, засоби виробництва тощо, яке необхідне для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і набуття якого у власність не заборонено законом.
Фермерське господарство має право здійснювати відчуження та набуття майна на підставі цивільно-правових угод.
Порядок володіння, користування і розпорядження майном фермерського господарства здійснюється відповідно до його Статуту, якщо інше не передбачено угодою між членами фермерського господарства та законом.
У розділі 4 Статуту Фермерського господарства "Труд" (затвердженого протоколом загальних зборів 08.05.2015) вбачається, що майно фермерського господарства складається, зокрема з: основних і оборотних фондів та майнових прав, що передаються учасникам в порядку внеску в Складений капітал ФГ, продукції, що виготовлена ФГ у результаті його господарської діяльності; отриманих доходів та прибутку; іншого майна та майнових прав, що були надбані ФГ на законних підставах. 
Відповідно до п.3 розділу 4 Статуту ФГ "Труд" ОСОБА_1 здійснений внесок до статутного капіталу у розмірі 500 (п`ятсот) грн.
Доказів того, що спірний ангар-модуль переданий позивачем до статутного капіталу ФГ "ТРУД" позивачем не надано.
Крім того, відповідно до ст.20 Закону України "Про фермерське господарство", фермерське господарство має право на набуття майна на підставі цивільно-правових угод. З буквального тлумачення цієї норми вбачається, що майно повинно передаватись на підставі правочинів, які врегульовані Цивільним Кодексом України.
В свою чергу поняття договору господарського віддання врегульовано ст.136 Господарського кодексу України, відповідно до якої право господарського відання є речовим правом суб`єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами. 
За приписали ч.1 ст.67 ГК України, відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів, натомість договір господарського відання в матеріалах справи відсутній.
Помилковим є і посилання апелянта на протиправність рішення Катеринівської сільської ради Великолепетиського району Херсонської області від 30 червня 2017 року № 126, яким встановлений податок та пільги на об`єкти нежитлової нерухомості на 2018 рік, як на підставу для скасування оскаржуваного повідомлення - рішення.
За приписами пп. 266.5.1 п. 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування. 
Пунктом 4 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році» установлено, що в 2017 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів, які прийняті на виконання цього Закону, не застосовуються вимоги пп. 4.1.9 п. 4.1 та п. 4.5 ст. 4, пп. 12.3.4 п. 12.3, пп. 12.4.3 п. 12.4 та п. 12.5 ст. 12 Податкового кодексу України та Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».
Аналогічні положення застосовуються у 2018 році відповідно до п.3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2018 році ".
Відтак, у 2017 та 2018 роках зупинено дію пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України, а тому, відповідно, відсутні обмеження для органів місцевого самоврядування щодо строків прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів.
Крім цього, пп. 12.3.5 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України визначено, що у разі якщо сільська, селищна, міська рада або рада об`єднаних територіальних громад, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів, що є обов`язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю.
Таким чином, Податковим кодексом України встановлений обов`язок фізичної особи сплатити податок за 2018 рік, в незалежності від наявності рішення органу місцевого самоврядування про встановлення відповідних податків і зборів, або внесення до нього змін.
Суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін. 
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 25 жовтня 2019 року, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст.328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 308,310,315,316,321,322,325,328 КАС України, судова колегія –

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2019 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.          
Повний текст постанови складений та підписаний колегією суддів 19 лютого 2020 року

    Головуючий:                                                                                 Н.В.Вербицька

    Суддя:                                                                                           О.В.Джабурія

                    Суддя:                                                                                          Д.В.Запорожан