Постанова                                           
Іменем України
 
11 грудня 2019 року
м. Київ
 
справа № 361/5312/16-ц
 
провадження № 61-33879св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., Шиповича В. В. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 березня 2017 року, ухвалене у складі судді Білик Г. О., та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 27 червня 2017 року, постановлену колегією у складі суддів: Кашперської Т. Ц., Фінагєєва В. О., Яворського М. А.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів.
Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що він перебував у шлюбі із ОСОБА_2 з 30 квітня 2004 року по 16 жовтня 2012 року. Під час перебування в шлюбі відповідач на підставі договору дарування житлового будинку від 10 жовтня 2006 року набула право власності на 1/2 частку будинку 
АДРЕСА_1 , площа якого складала 326,3 кв.м, вартістю частки 180 509,25 грн.
10 квітня 2008 року відповідачу її батьком було подаровано 3/4 частки земельної ділянки за цією ж адресою площею 0,0125 га, та земельну ділянку площею 
0,0300 га. Під час шлюбу він вкладав свої кошти на будівництво (добудову) належного відповідачу будинку на зазначених земельних ділянках, внаслідок чого його вартість збільшилась, і на даний момент площа складає 1036,70 кв.м, 
а вартість 4 957 612 грн. Стверджував, що таким чином, за рахунок його коштів особисте майно його дружини поліпшилось, у зв`язку із чим він має право на компенсацію половини вартості цього майна.
За таких обставин просив стягнути із ОСОБА_2 2 478 806 грн.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 березня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції врахував обставини, встановлені рішеннями судів, які набрали законної сили, в інших справах та виходив із того, що позивачем не надано доказів того, що добудова спірного будинку, зокрема придбання будівельних матеріалів, роботи з виконання будівництва, за рахунок яких збільшилась вартість будинку, проводились саме за рахунок його особистих коштів, та дійшов висновку про недоведеність позову.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції 
Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 27 червня 2017 року відхилено апеляційну скаргу ОСОБА_1 , а рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 березня 2017 року залишено без змін.
Відхиляючи апеляційну скаргу, апеляційний суд зазначив, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права та не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 березня 
2017 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 27 червня 2017 року 
і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 липня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано матеріали цивільної справи № 361/5312/16-ц 
з Броварського міськрайонного суду Київської області.
Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року
№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
У червні 2018 року справу передано до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 03 грудня 2019 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована неврахуванням судами попередніх інстанцій доказів, якими доведено факт вкладення особистих коштів заявника у будівництво житлового будинку, а відповідачем не надано доказів того, що вона вклала в будівництво свої особисті кошти або кошти своїх батьків.
Вказував про помилкове посилання апеляційного суду на Закон України «Про власність», який втратив чинність 20 червня 2007 року, при тому, що право власності на спірний житловий будинок зареєстровано у 2009 році, а із позовом до суду він звернувся у 2016 році.
Вважав, що суди неправомірно послались на положення статті 61 ЦПК України 2004 року, оскільки за змістом частини третьої цієї статті обставини, встановлені під час розгляду справи за позовом про право на майно, не мають обов`язкової сили для осіб, які не брали участі у справі. Такі особи мають право на звернення до суду із самостійним позовом про право на це майно. Разом із тим, під час розгляду справи за таким позовом суд враховує обставини раніше вирішеної справи про право на спірне майно незалежно від того, встановлені вони судовим рішенням, що набрало законної сили, у цивільній, господарській або адміністративній справі. Якщо суд дійде інших висновків, ніж ті, що містяться в судовому рішенні щодо раніше вирішеної справи, він має навести відповідні мотиви. При цьому, суд має виходити з того, що правові висновки суду і встановлені ним обставини не є тотожними поняттями. 
Висновки (судження) суду щодо прав і обов`язків сторін, зроблені на підставі встановлених при розгляді справи обставин, не є преюдиційними. Від правових висновків суду слід відрізняти судові рішення за перетворювальними позовами, які встановлюють, змінюють або припиняють права та обов`язки сторін.
Відзив (заперечення) на касаційну скаргу відповідачем не подано
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Судами встановлено, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 30 квітня 2004 року по 16 жовтня 2012 року.
Під час перебування сторін у шлюбі ОСОБА_2 на підставі договору дарування житлового будинку від 10 жовтня 2006 року набула право власності на 3/4 частки житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 326,3 кв.м, житловою площею 136,8 кв.м, а також на 3/4 частки земельної ділянки за цією ж адресою площею 0,0125 га на підставі договору дарування № 4170 від 10 квітня 2008 року та земельну ділянку площею 0,0300 га на підставі договору дарування № 4177 від 10 квітня 2008 року.
Із висновку експерта від 31 січня 2014 року, складеного на підставі ухвали Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 лютого 2013 року у справі № 1007/11303/2012 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл сумісно нажитого майна, суди встановили, що дійсна (ринкова) вартість 89/100 часток житлового будинку та господарських будівель і споруд, розташованих по АДРЕСА_1 на момент експертного дослідження складає 4 957 612 грн.
На підтвердження витрачання своїх коштів для збільшення вартості спірного майна ОСОБА_1 надано: акт державної технічної комісії Полтавської міської ради про прийняття в експлуатацію магазину продовольчих товарів по АДРЕСА_2 ; договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Авраменко Н. А., зареєстрований у реєстрі за № 13048 
від 09 грудня 2005 року; договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зубко І. І., зареєстрований за № 1945 від 05 липня 2007 року; договір купівлі-продажу житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зубко І. І., зареєстрований за № 1941 від 05 липня 
2007 року; договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зубко І. І., зареєстрований за № 2591 
від 22 червня 2006 року; договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу 
Авраменко Н. А., зареєстрований за № 8918 від 24 липня 2007 року; договір купівлі-продажу частки земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Іваненко О. В., зареєстрований за 
№ 1038 від 26 лютого 2008 року; договір купівлі-продажу частки земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Іваненком О. В., зареєстрований за № 1033 від 26 лютого 2008 року; договір купівлі-продажу частки нежитлової будівлі, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу 
Колотіловим О. М., зареєстрований у реєстрі за № 1109 від 10 квітня 2006 року; договір купівлі-продажу нежитлових приміщень, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Мєдвєдєвою В. І., зареєстрований за № 4597 від 16 липня 2008 року; складену ОСОБА_1 таблицю фінансування будівництва; довідки про доходи ОСОБА_2 ; складений позивачем порівняльний аналіз центральної бази даних державного реєстру фізичних осіб Державної податкової адміністрації України щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; розписки про виконані роботи, квитанції, товарні чек, рахунки-фактури, накладні, копії розписок за договором позики, витяг з реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, згідно якого ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець із 14 червня 2001 року.
Рішенням Апеляційного суду Київської області від 29 серпня 2016 року у справі № 1007/11303/2012 задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_2 , рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя скасовано, в задоволенні позову відмовлено.
Суди у розглядуваній справі вважали, що вказаним рішенням апеляційного суду від 29 серпня 2016 року було встановлено, що надані ОСОБА_1 докази є неналежними та недопустимими, оскільки з них не вбачається, що саме його кошти були витрачені на придбання будівельних матеріалів та будівництво спірного будинку.
Також суди попередніх інстанцій посилались на те, що рішенням Апеляційного суду Київської області від 06 грудня 2016 року у справі № 2-3358/2009 за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області про визнання права власності, апеляційну скаргу 
ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 жовтня 2009 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким в позові відмовлено.
Суди у розглядуваній справі вважали, що вказаним рішенням апеляційного суду від 06 грудня 2016 року, було встановлено, що надані ОСОБА_1 докази не підтверджують ту обставину, що кошти, отримані ним від реалізації свого майна були використані на будівництво добудов до будинку, які є предметом спору. 
Ухвалюючи рішення від 06 грудня 2016 року у справі № 2-3358/2009, апеляційний суд виходив у тому числі із того, що рішенням Апеляційного суду Київської області від 29 серпня 2016 року у справі № 1007/11303/2012 було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна.
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до статті 213 ЦПК України в редакції Кодексу, чинній на момент розгляду справи апеляційним рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно статті 57 ЦПК України 2004 року, чинній на час розгляду справи, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.
Крім того, за змістом частини першої статті 58 ЦПК України 2004 року, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до статті 60 ЦПК України 2004 року, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Аналогічні положення містить стаття 81 чинного ЦПК України.
Статтею 212 ЦПК України 2004 року встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.
Статтею 61 ЦПК України 2004 року визначені підстави звільнення від доказування, зокрема, частиною третьою вказаної статті встановлено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Обґрунтовуючи рішення про відмову у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій послались на рішення Апеляційного суду Київської області 
від 06 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_2 до виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області про визнання права власності у справі № 2-3358/2009 про визнання права власності. В той же час суди не звернули увагу на те, що ОСОБА_1 під час розгляду справи в суді першої інстанції участі не брав, а обставини, пов`язані з його участю як чоловіка ОСОБА_2 у здійсненні перебудов та поліпшення спірного майна не були предметом доказування у даній справі.
Крім того, суди попередніх інстанцій виходили з обставин, встановлених у справі № 1007/11303/2012 рішенням Апеляційного суду Київської області від 29 серпня 2016 року щодо недоведеності витрачання ОСОБА_1 коштів на придбання будівельних матеріалів та будівництво будинку.
Таким чином суди попередніх інстанцій формально пославшись на обставини, встановлені судовими рішеннями у справах та № 1007/11303/2012 та 
№ 2-3358/2009, фактично не дали власної оцінки доказам наданим 
ОСОБА_1 у розглядуваній справі. 
В той же час за даними Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 липня 2017 року було скасовано рішення Апеляційного суду Київської області від 29 серпня 2016 року в справі № 1007/11303/2012.
Крім того суди не врахували, що звертаючись із позовом ОСОБА_1 посилався на статтю 331 ЦК України, вважаючи, що має право на відшкодування затрат здійснених ним на будівництво спірного будинку.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої 
статті 3 ЦПК України 2004 року кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Виходячи зі змісту частин першої, другої статті 331 ЦК України, частини першої статті 182 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає у особи, яка створила це майно, після закінчення будівництва об`єкта нерухомості, введення його в експлуатацію, отримання свідоцтва про право власності та реєстрації права власності.
Отже, до прийняття об`єкта новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на цей об`єкт не виникає. До виникнення права власності на новозбудоване нерухоме майно право власності існує лише на матеріали, обладнання та інше майно, що було використано в процесі будівництва (частина третя статті 331 ЦК України).
Як встановлено судами попередніх інстанцій, рішенням Апеляційного суду Київської області від 06 грудня 2016 року скасоване рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 жовтня 2009 року у справі 
№ 2-3358/2009, яким було визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності на самочинно збудоване майно. Таким чином правова підстава для реєстрації за ОСОБА_2 права власності на 89/100 часток спірного житлового будинку відпала.
Суди попередніх інстанцій не врахували вказані обставини та не встановили, чи виникло у будь-якої особи право власності на новостворене нерухоме майно, чи існує лише право на матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі будівництва (створення майна).
За таких обставин, суди попередніх інстанцій у порушення вимог статей 212-215, 316 ЦПК України 2004 року не забезпечили повного та всебічного розгляду справи, не встановили усіх обставин справи, які необхідні для правильного її вирішення, правовідносин, які склалися між сторонами, та закон, який підлягає застосуванню до них, не перевірили належно доводів сторін та помилково, на підставі частини третьої статті 61 ЦПК України 2004 року, визнали преюдиційними обставини, які підлягали доведенню в загальному порядку.
Обов`язком суду під час розгляду справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, зокрема якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.
Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта статті 411 ЦПК України).
Оскільки порушення норм процесуального права допущено судом першої інстанції та не було усунуто під час апеляційного перегляду, а суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, тому відсутні підстави для ухвалення нового рішення або зміни судових рішень.
Доводи касаційної скарги вказують на порушення судами норм процесуального права, які є підставою для скасування оскаржених судових рішень і направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
Під час нового розгляду справи суду першої інстанції належить врахувати викладене, об`єктивно дослідити наявні у справі докази, надати їм належну оцінку, відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.
Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 27 червня 
2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий   Судді: | Є. В. Синельников   О. М. Осіян   Н. Ю. Сакара   С. Ф. Хопта   В. В. Шипович