ПОСТАНОВА 
Іменем України

25 лютого 2020 року                                                         м. Кропивницький

справа № 403/270/19
провадження № 22-ц/4809/296/20 

       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
       Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О.Л., Мурашка С.І., 
       за участю секретаря судового засідання Деменко О.І.
учасники справи:
       позивач – ОСОБА_1 ,
       відповідач – Димитровська сільська рада Устинівського району Кіровоградської області,
       третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Устинівська районна державна адміністрація Кіровоградської області,
       розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції за правилами спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого представляє ОСОБА_2 на рішення Устинівського районного суду Кіровоградської області від 18 листопада 2019 року, у складі судді Годованець І.А. 

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог
У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до до відповідача Димитровської сільської ради Устинівського району Кіровоградської області про визнання права власності на земельну частку (пай) та зобов`язання надати рішення про дозвіл на розроблення проекту землеустрою. 
В обґрунтування позову зазначив, що з 20 червня 1986 року працював у радгоспі ім. Димитрова, а після його реорганізації в КСП «Димитрово», по 20 липня 1995 року.
25 травня 1995 року КСП ім. Димитрово Устинівського району було видано державний акт на право колективної власності на землю, серії КР, №00003, але до списку членів КСП, що додається до державного акту та мають право на земельну частку (пай) його прізвище включено не було з невідомих причин і через це він не зміг отримати належну земельну частку (пай).
Зазначає, що відповідно до п. 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», він має право на земельну частку (пай), оскільки на момент передачі земель у колективну власність був членом КСП.
Оскільки на даний момент проект розподілу земельних часток (паїв) розроблений та затверджений, земля, що передавалася КСП ім. Димитрово у колективну власність розподілена, інші його члени вже отримали державні акти, вирішення питання про виділення в натурі земельної частки (паю) можливе за рахунок земель на території Димитровської сільської ради, відповідно до п.З «Порядку організації робіт та методики розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв)», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 04 лютого 2004 року за №122.
Отримавши земельну частку (пай) він має намір виділити її в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільгоспвиробництва.
Також, позивач подав заяву про поновлення строку позовної давності, в якій вказував, що пропустив строк для звернення до суду за захистом порушеного права з поважних причин, оскільки про існування документів, про те що він є членом КСП ім. Димитрово йому стало відомо у травні 2019 року, тому саме з цієї дати починається перебіг строку позовної давності. 
Позивач просив визнати за ним право власності на земельну частку (пай), в розмірі 6,89 в умовних кадастрових гектарах на території Димитровської сільської ради Устинівського району Кіровоградської області та зобов`язати Димитровську сільську раду Устинівського району Кіровоградської області надати рішення (дозвіл) про дозвіл на розроблення проекту землеустрою за бажаним місцем розташування.
Короткий зміст рішення суду
Рішенням Устинівського районного суду Кіровоградської області від 18 листопада 2019 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Димитровської сільської ради Устинівського району Кіровоградської області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Устинівська районна державна адміністрація Кіровоградської області, про визнання права власності на земельну частку (пай) та зобов`язання Димитровську сільську раду надати рішення про дозвіл на розроблення проекту землеустрою. 
Суд дійшов висновку, що у ОСОБА_1 відсутні належні письмові докази про членство у колективному сільськогосподарському підприємстві ім. Димитрово, а отже він не має права на земельну частку (пай), як член цього КСП. Оскільки ОСОБА_1 не був членом КСП на час розпаювання земель колективної власності КСП ім. Димитрово, то правові підстави для визнання за ним права на земельну частку (пай) в судовому порядку відсутні.   
Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення районного суду і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Вважає, що вказане рішення суду не відповідає нормам матеріального і процесуального права, а тому підлягає скасуванню.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції не було враховано, що письмові документи з кадрових питань колишнього КСП ім. Димитрово не збереглися, тому єдиним можливим способом доказування стали пояснення свідків  ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які пояснили, що у 1995 році на зборах КСП ім. Димитрова було прийнято ОСОБА_1 у члени КСП та з членів КСП ім. Димитрова його на зборах не виключали.
Також, суд першої інстанції необґрунтовано не взяв до уваги як доказ його членства у КСП ім. Димитрово довідку № 1 від 04.01.2005, видану ПСП «Димитрово», в якій зазначено, що «громадянин ОСОБА_1 не був включений до списку на право одержання земельної частки (паю). На дату одержання державного акту на колективну власність землі він являється членом КСП «Димитрове» і мав право на одержання земельного сертифікату».
Вважає, що за обставинами справи, пояснення свідків про те, що позивач дійсно був прийнятий в члени КСП повинні бути враховані судом, оскільки немає можливості підтвердити цей факт лише письмовими доказами, а саме рішенням загальних зборів членів КСП.
Зазначає, що судом першої інстанції не враховано той факт, що відповідач - Димитровська сільська рада, неодноразово у своїх письмових заявах, які містяться в матеріалах справи зазначав, що не має заперечень проти заявлених позовних вимог. А згідно із ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.
Позивач вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з того, що хоча з часу виникнення спірних правовідносин минув тривалий час (більше 20 років), однак на момент отримання зазначеним сільгосппідприємством державного акту на право колективної власності на землю, позивач був його членом, а згідно позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, висловленої в рішенні від 27.08.2014 по справі №6-12823св 14, право особи на земельну частку (пай) виникає з моменту отримання сільгосппідприємством державного акта про право колективної власності на землю, яке є непорушним та підлягає захисту без обмеження строком позовної давності.
Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи
Відзивів на апеляційну скаргу не надходило, що згідно вимог ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду оскарженого судового рішення.
В судовому засіданні апеляційного суду позивач та його представник підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити. 
       Представники відповідача та третьої особи в судове засідання не з?явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені в установленому законом порядку.
Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Суд першої інстанції встановив такі обставини
Наказом по радгоспу ім. Димитрова за №123 К від 23 червня 1986 року ОСОБА_1 з 20 червня 1986 року прийнято на роботу у радгосп імені Димитрова водієм автомобіля (запис у трудовій книжці виданої радгоспом імені Димитрова Устинівського району Кіровоградської області, без номера, дата видачі: 05 травня 1972 року). 
Відповідно до запису у трудовій книжці ОСОБА_1 , виданої радгоспом імені Димитрова Устинівського району Кіровоградської області, без номера, дата видачі 05 травня 1972 року: з 23 березня 1995 року радгосп імені Димитрова перейменовано на колективне сільськогосподарське підприємство «Димитрово: свідоцтво видане Устинівською районною радою Кіровоградської області. 
Таким чином, на підставі письмових документів встановлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з КСП ім. Димитрово.
У довідці відділу Держкомзему в Устинівському районі Головного управління Держкомзему у Кіровоградській області за №336 від 23 листопада 2009 року зазначено, що Державний акт на право колективної власності на землю КСП ім. Димитрово за №00003, серія КР, зареєстрований 25 травня 1995 року. 
Наказом по колективному сільськогосподарському підприємству «Димитрово» за №108-К від 20 липня 1995 року, ОСОБА_1 звільнено з роботи 20 липня 1995 року на підставі заяви про розірвання трудового договору з ініціативи працівника відповідно до ст.38 КЗпП України (запис у трудовій книжці виданої радгоспом імені Димитрова Устинівського району Кіровоградської області, без номера, дата видачі: 05 травня 1972 року). 
У листі відділу в Устинівському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області за №260/104-19 від 05 липня 2019 року зазначено, що ОСОБА_1 не включений до списку члені КСП «Димитрово», що додається до Державного акта на право колективної власності на землю. 
У листі комунальної установи «Трудовий архів Устинівського району» за №16 від 01 липня 2019 року зазначено, що до архіву не подано документи реорганізованого КСП «Димитрово». 
До позовної заяви не додано письмових документів про прийняття ОСОБА_1 в члени КСП ім. Димитрова, тобто, протоколу загальних зборів підприємства (уповноважених), оскільки прийняття в члени КСП має підтверджуватися рішенням загальних зборів або уповноважених членів КСП та повинно бути добровільним, а не автоматичним. До позовної заяви не надано копії статуту КСП ім. Димитрова, у якому зазначено порядок вступу та виходу членів підприємства. У справі відсутні інші письмові докази, що ОСОБА_1 був членом КСП ім. Димитрова.
Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Частиною дев`ятою статті 5 ЗК України (у редакції від 22 червня 1993 року, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.
Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.
Пунктом 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.
З огляду на зазначене, особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в числі членів колективного сільськогосподарського підприємства на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання колективним сільськогосподарським підприємством цього акта.
Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).
Вирішуючи спір, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, які мають вирішальне значення для правильного вирішення спору, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову, оскільки позивачем не доведено, що на час видачі державного акту на право колективної власності на землю КСП «Димитрове» - 25 травня 1995 року, він був членом цього колективного сільськогосподарського підприємства, оскільки перебування в трудових відносинах у вказаному підприємстві, що підтверджується відповідним записом в трудовій книжці, не свідчить про перебування зазначеної особи в членах зазначеного КСП. 
Доводи апеляційної скарги про незаконність рішення суду першої інстанції, які зводяться до того, що перебування позивача в членах КСП «Димитрово» підтверджується відповідною довідкою ПСП «Димитрово», оскільки зазначене господарство не є правонаступником КСП і тому не має повноважень надавати таку інформацію (а.с. 37), крім того, в зазначеній довідці не вказано джерело на підставі якого зроблено висновок, що ОСОБА_1 перебував в членах КСП «Димитрово» (номер та дату рішення загальних зборів, правління КСП тощо). 
Не підтверджують факт перебування ОСОБА_1 в членах КСП «Димитрово» й покази надані свідками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з огляду на те, що вони суперечливі за своїм змістом. Зокрема, ОСОБА_3 зазначає, що ОСОБА_1 приймали в члени КСП на зборах відділку №2 КСП «Димитрово», а ОСОБА_4 вказує на те, що позивач був прийнятий в члени КСП на зборах всього КСП «Димитрово». Також ці покази свідків не містять у собі відомостей про дату проведення таких зборів, результати голосування, кількість присутніх на таких зборах членів КСП, що має значення для правильного встановлення обставин справи.
Крім того, в судовому засіданні апеляційного суду позивач також не надав ґрунтовних пояснень щодо обставин його прийняття в члени КСП.
Посилання позивача на те, що його право на земельну частку (пай) визнає відповідач, не є згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України підставою для задоволення позову, оскільки суперечить закону.
Інші, наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками судів першої інстанції стосовно оцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки суду першої інстанції, який їх обґрунтовано спростував.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
За таких обставин, відповідно до ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Устинівського районного суду Кіровоградської області від 18 листопада 2019 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 02 березня 2020 року.

Головуючий суддя                                                 А.М. Головань

Судді                                                                                  О.Л. Карпенко

                                                                                С.І. Мурашко