ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

 
Справа № 33/807/19/20 Головуючий в 1-й інстанції – Рибалко Н.І.
Єдиний унікальний №335/2788/18 Доповідач в 2-й інстанції – Фомін В.А.
Категорія - ст.130 ч.2 КУпАП                 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
24 січня 2020 року                                                         м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Фомін В.А., за участю особи, що притягнута до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08 травня 2018 року стосовно нього, в якій міститься клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вказаного судового рішення,
в с т а н о в и в:

постановою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08 травня 2018 року до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП притягнуто  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого виконавчим директором ПП ЗСМУ, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , із застосуванням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 20400 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.
Також постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 352,40 гривень.

Як зазначено в постанові, 12.03.2018 року о 02-00 годині в м. Запоріжжя по вул. Перемоги, 94, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Тоуоta Land Cruiser 120, державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння: порушення мови, координації рцхів, зіниці очей не реагують на світло. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 ПДР України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на незаконність постанови суду, яка підлягає скасуванню. В обґрунтування доводів зазначає, що суд першої інстанції, в порушення вимог ст.268 КУпАП, розглянув справу без його участі, не повідомивши його належним чином, чим позбавив його права надати пояснення в судовому засіданні, та як наслідок його право на захист.
Звертає увагу суду, що він не керував транспортним засобом, за кермом не сидів, а керував його приятель ОСОБА_2 . Сам протокол про адміністративне правопорушення будучи підставою для розгляду справи є неналежним доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а є лише засобом фіксування доказів (фактичних даних), саме тому обставини викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви. Водночас, в самому протоколі та в матеріалах судової справи відсутні будь-які докази, що саме він керував транспортним засобом 12.03.2018 року. Також протокол має описки та працівником поліції не в повній мірі дотримано вимоги Інструкції, не додано до адміністративної справи доказів для повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи. Протокол не містить інформації щодо підстав зупинки транспортного засобу, про направлення у встановленому законом порядку на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуванням під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (чи виписувалось направлення, ким виписувалось, його номер, дата, час видачі), не містить даних чи проводилася відеофіксація, інформації щодо вчинення ним раніше подібних правопорушень.
Письмовими поясненнями свідків, які зазначені в протоколі, також не підтверджується факт керування ним транспортного засобу, оскільки з письмових пояснень вбачається, що вони були запрошені поліцейськими для засвідчення вже факту відмови проведення огляду на стан сп`яніння у медичному закладі. Крім того, особа, яка склала протокол про адміністративне правопорушення в судовому засіданні жодних пояснень не надавала, отже не було проведено перевірку обставин, за яких було складено протокол про адміністративне правопорушення. Вказане свідчить про недостовірність фактичних даних, викладених в протоколі і поясненнях свідків. Таким чином, суд першої інстанції порушив норму процесуального права, а саме ст.252 КУпАП щодо оцінки доказів.
Також зазначив, що не був присутній в судовому засіданні, копію постанови отримав лише 28.11.2019 року, апеляційну скаргу подав 09.12.2019 року, а тому вважає строк на апеляційне оскарження постанови пропущеним з поважних причин.
Враховуючи викладене, просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду, скасувати постанову районного суду, а провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП.

Заслухавши в судовому засіданні ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу та просив постанову судді скасувати, а провадження по справі закрити, перевіривши матеріали справи та аргументи скарги, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, у зв`язку з наступним.

У відповідності до вимог ст.294 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Враховуючи, що ОСОБА_1 не приймав участі при розгляді справи, не зміг реалізувати своє право на захист, надати суду пояснення, копію постанови отримав лише 28.11.2019 року, апеляційну скаргу подав 09.12.2019 року, суд апеляційної інстанції, керуючись верховенством права, доходить висновку, що наведені у клопотанні обставини можна визнати як поважні причини пропуску строку на апеляційне оскарження, та надати можливість ОСОБА_1 реалізувати своє право на захист в судовому засіданні, а тому вказаний строк підлягає поновленню.

Щодо доводів апеляційної скарги по суті, слід зазначити наступне.

Висновки суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 свою провину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП не визнав та пояснив суду, що не керував транспортним засобом, за кермом сидів його приятель ОСОБА_2 , а тому не було підстав проходити огляд на стан сп`яніння.

Разом з цим, доводи, заявлені ОСОБА_1 на свій захист спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи.

Так, з матеріалів справи вбачається, що вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення підтверджується відомостями, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії БД №071758 від 12 березня 2018 року, зі змістом якого ОСОБА_1 ознайомився, йому роз`ясненні права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, і ст.268 КУпАП, від підпису та отримання копії протоколу останній відмовився (а.с.1); актом огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та направленням на огляд водія до КУ «ЗОКНД» ЗОР з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного, чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 12 березня 2018 року, від підпису яких ОСОБА_1 відмовився (а.с.4-5); письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які підтвердили факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння (а.с.8-9); відеозаписом, який міститься на доданому до матеріалів справи оптичному носії DVD-R, на якому зафіксовані обставини події від 12.03.2018 року. Підстав сумніватися в достовірності пояснень свідків не встановлено.
Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції не в повному обсязі з`ясував обставини справи, є безпідставними, оскільки у судовому засіданні суд дослідив всі докази, які наявні в матеріалах справи, надав їм належну оцінку, та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП.

Доводи апелянта про те, що він не керував транспортним засобом спростовуються матеріалами справи, а саме відеозаписом, відповідно до якого після зупинки автомобіля окрім ОСОБА_1 в ньому ніхто не перебував. На запитання інспектора поліції працівник автостоянки зазначив, що автомобіль під керуванням ОСОБА_1 тільки заїхав на стоянку, крім останнього з автомобіля ніхто не виходив, є власником автомобіля та саме він керував транспортним засобом. Таким чином, апеляційний суд вважає, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом.

Диспозицією ст.130 КУпАП, окрім іншого, передбачена відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом і факт його відмови від проходження огляду на стан сп`яніння підтверджений наявними і дослідженими в судовому засіданні доказами.

Тим більше, відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, є порушенням пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, та окремим (самостійним) складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Під час перевірки апеляційним судом матеріалів справи будь-яких істотних порушень допущених при їх складанні не встановлено. Протокол про адміністративне правопорушення серії БД №071758 від 12 березня 2018 року відносно ОСОБА_1 містить всі необхідні відомості, передбачені ст.256 КУпАП, та Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом МВС №1395 від 07 листопада 2015 року. З зазначеним протоколом ОСОБА_1 був ознайомлений, проте відмовився від підпису протоколу та отримання його копії.

Посилання апелянта на те, що протокол про адміністративне правопорушення є неналежним доказом, оскільки в протоколі містить виправлення та відсутні будь-які докази на підтвердження керування ним транспортним засобом, є непереконливими. В наявному в матеріалах справи протоколі докладно викладена суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, та інші необхідні відомості. Будь-які виправлення в протоколі відсутні.

Крім того, зауважень до протоколу від ОСОБА_1 під час його складання не надходило. Також не надходило від останнього будь-яких зауважень під час огляду, що підтверджується відеозаписом, з якого вбачається, що останній відмовився від про проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та у закладі охорони здоров`я у присутності двох свідків. Підстав сумніватися в достовірності вказаних пояснень у апеляційного суду немає. Таким чином, доводи апеляційної скарги про невідповідність протоколу вимогам Закону та порушення працівниками поліції вимог Інструкції при його складанні, є необґрунтованими.

Доводи апелянта про те, що пояснення свідків не можуть бути беззаперечним доказом його провини, оскільки свідки не були допитані в судовому засіданні та не підтвердили факт керування ним автомобіля, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки норми закону про адміністративну відповідальність не містять обов`язкового допиту свідків під час судового розгляду, натомість їх письмові пояснення є самостійними доказами, і тому матеріали справи містять достатньо доказів, які у своїй сукупності свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, та для прийняття законного та обґрунтованого рішення було достатньо наданих доказів у тому числі і пояснень свідків.

Таким чином, порушення, на які звертав увагу ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, є суто формальними, які не можуть слугувати підставою для скасування правильного по суті рішення.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст.33 КУпАП і наклав на ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу в межах, встановлених цим Кодексом.

Разом з цим, такий вид стягнення як позбавлення права керування транспортними засобами на ОСОБА_1 накладений безпідставно, через наступне.

Відповідно до п.28 Постанови ВСУ від 23 грудня 2005 року №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", суди не вправі застосовувати позбавлення права керувати транспортними засобами тоді, коли винна особа вже позбавлена такого права або взагалі його не мала.

Згідно з довідкою УПП в Запорізькій області, ОСОБА_1 посвідчення водія не отримував (а.с.3).

З огляду на викладене, постанова суду в частині накладеного стягнення підлягає зміні з виключенням з неї такого виду адміністративного стягнення як позбавлення права керування транспортними засобами.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

п о с т а н о в и в:

поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08 травня 2018 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08 травня 2018 року, якою до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, притягнуто ОСОБА_1 , із застосуванням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 20400 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки, змінити.

Виключити з постанови накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

У решті постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова Запорізького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького 
апеляційного суду В.А. Фомін
Дата документу  Справа № 335/2788/18