Постанова                                                   
іменем України
18 лютого 2020 року
м. Київ
справа № 127/15485/18
провадження № 51-5496км19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду  у складі:
головуючого                                                           ОСОБА_1 ,
суддів                                                                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання                         ОСОБА_4 ,
засудженого 
(в режимі відеоконференції)                              ОСОБА_5 ,        
захисника засудженого ОСОБА_5 
(в режимі відеоконференції)                              ОСОБА_6 ,     
 
захисника засудженого ОСОБА_7                  
(в режимі відеоконференції)                              ОСОБА_8 
прокурора                                                               ОСОБА_9 ,          
розглянув касаційні скарги засудженого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 03 квітня 2019 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 02 серпня 2019 року у кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018020010001798від 05 травня 2018 року,  за обвинуваченням 
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя м. Вінниці, раніше судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 186 Кримінального кодексу України (далі – КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 03 квітня 2019 року ОСОБА_5 засуджено за частиною 2 статті 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі статті 71, пункту 1 частини 1 статті 72 КК шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 23 грудня 2013 року ОСОБА_5 за сукупністю вироків призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 8 днів. 
Ухвалено строк відбування покарання ОСОБА_5 обчислювати з моменту затримання, а саме з 31 травня 2018 року.
Відповідно до  частини 5 статті 72 КК ОСОБА_5 зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення у цьому кримінальному провадженні з моменту затримання, а саме 31 травня 2018 року, до набуття вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.    
Запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_5 ухвалено залишити незмінним до набрання вироком законної сили.
Також цим вироком засуджено ОСОБА_7 , судові рішення щодо якого не оспорюються, а тому касаційним судом не переглядаються. 
Згідно з вироком ОСОБА_5 засуджено за таких обставин.
05  травня 2018 року о 13:10 ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , перебуваючи біля будинку        № 139 на вул. Князів Коріатовичів у м. Вінниці, діючи спільно, умисно, таємно, з корисливим мотивом, а ОСОБА_5 також повторно, підійшли до дерева, до якого був пристебнутий велосипед марки «Pilot», і ОСОБА_5 став різати стовбур цього дерева принесеною із собою ручною пилкою, а ОСОБА_7 йому допомагати.
Зрізавши стовбур дерева, ОСОБА_5 звільнив трос, взяв за кермо велосипеда, і разом з ОСОБА_7 почав іти з місця злочину. Однак, власник велосипеда ОСОБА_10 побачив, що ОСОБА_7 та ОСОБА_5 ведуть його велосипед, і став кричати до них. Останні, усвідомлюючи, що їх дії викрито, продовжили вчиняти дії, спрямовані на завершення свого злочинного наміру, стали тікати від потерпілого разом із викраденим велосипедом. Проте ОСОБА_10 вдалося їх наздогнати та схопитись руками за велосипед, однак при цьому він втратив рівновагу та упав. Після цього ОСОБА_5 сів на велосипед та поїхав на ньому в невідомому напрямку, а ОСОБА_7 самостійно залишив місце вчинення злочину. 
Своїми умисними діями ОСОБА_7 та ОСОБА_5 завдали ОСОБА_10 матеріальної шкоди на суму 4000 грн.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 02 серпня 2019 року вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 03 квітня 2019 року щодо ОСОБА_5 залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ставить вимогу про скасування вказаних судових рішень та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. 
На обґрунтування таких вимог захисник вказує на недопустимість огляду місця події від 05 травня 2018 року через зміст протоколу такої слідчої дії, а разом з цим і постанову від 05 травня 2018 року про визнання речовими доказами предметів, вилучених під час огляду місця події. 
Захисник вважає, що стороною обвинувачення не проводилися слідчі дії, не приймалися рішення та не були відкриті стороні захисту довідка до протоколу впізнання від              06 травня 2018 року, згідно з якою на фото під №3 зображений ОСОБА_5 , і довідка до протоколу впізнання від 06 травня 2018 року, відповідно до якої на фото під № 2 зображений ОСОБА_7 .
Стверджує, що висновки суду ґрунтуються на припущеннях.
У касаційній скарзі засуджений ставить вимогу про скасування вироку суду та призначення нового розгляду. 
Свої вимоги засуджений обґрунтовує тим, що зміст його показань та показань ОСОБА_7 і потерпілого суттєво відрізняється від тих, які вони надавали суду. 
Зокрема, вказує, що ОСОБА_7 у своїх показаннях вказував на відсутність домовленості, він ( ОСОБА_5 ) нічого не знав, але потім йому було передано викрадений велосипед. Також стверджує, що він не вказував у показаннях про домовленість, та підтвердив про передачу ОСОБА_7 йому велосипеда. Крім того, потерпілий зазначав, що пиляв гілку один чоловік, але була світла пора доби, та було багато дорослих і дітей на дитячому майданчику.
Вважає, що вирок повинен ґрунтуватися на доказах, досліджених безпосередньо в залі суду, а всі сумніви в доказах розтлумачено на користь сторони обвинувачення.
 Заслухавши доповідь судді, доводи засудженого ОСОБА_5 та його захисника, які підтримали касаційні скарги, доводи захисника засудженого ОСОБА_7 – ОСОБА_8 , яка не заперечувала проти задоволення касаційних скарг, доводи прокурора, який заперечував проти задоволення касаційних скарг, обговоривши доводи, наведені в касаційних скаргах, та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційні скарги задоволенню не підлягають на таких підставах. 
Мотиви Суду
У рішенні Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) від 21 липня 2011 року у справі «Коробов проти України» суд указав на те, що при оцінці доказів він, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких та узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.
Зміст принципу  «поза розумним сумнівом» також сформульовано в пункті 43 рішення ЄСПЛ від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України». 
Зокрема, доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою. За відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 186 КК, ґрунтується на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, безпосередньо дослідженими та оціненими за критеріями, визначеними частиною 1 статті 94 КПК.
Зокрема, такого висновку суд дійшов на підставі оцінки показань ОСОБА_5 , який вказав, що ОСОБА_7 надав йому велосипед, а вже біля свого дому він зрозумів, що велосипед останньому не належить. 
Засуджений ОСОБА_7 у своїх показаннях вказував на те, що ОСОБА_5 повідомив йому про втрату ключа від велосипеда, у зв`язку з чим він взяв пилку та спиляв дерево, до якого був пристебнутий велосипед.
На противагу таким показанням потерпілий ОСОБА_10 повідомив, що інкримінованого дня у нього просили закурити двоє чоловіків біля його під`їзду, а потім ці ж чоловіки пиляли гілку дерева, до якої був пристебнутий його велосипед. Зрозумівши, що вони хочуть викрасти його велосипед, потерпілий підійшов до них та встиг схопити рукою за колесо велосипеда, однак ОСОБА_5 вирвав велосипед. Потерпілий пригрозив викликом поліції, але ОСОБА_5 йому відповів, щоб він викликав поліцію. Після цього чоловіки зникли разом з його велосипедом. За повідомленою дітьми адресою він прийшов до ОСОБА_7 , який зізнався йому, що вони хотіли викрасти велосипед та продати його, щоб купити алкогольні напої. 
Показання потерпілого підтвердив неповнолітній свідок ОСОБА_11 , який бачив свого знайомого з іншим чоловіком, коли вони спиляли гілку дерева та відчепили велосипед, що належав його другу Назару. Потім один чоловік поїхав на цьому велосипеді, а інший - швидко утік за першим. Батько ОСОБА_12 кричав до чоловіків, щоб вони зупинилися, але ті не відреагували та втекли. При цьому свідок у судому засіданні впізнав засуджених як осіб, що викрали велосипед потерпілого. 
Також в основу висновків суду покладено письмові докази, а саме: витяг з кримінального провадження від 18 червня 2018 року; протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 05 травня 2018 року; протокол огляду місця події від 05 травня 2018 року з фототаблицею до нього, під час якого було виявлено та вилучено металевий предмет, ззовні схожий на ручну пилку; заяву ОСОБА_10 ;  фото велосипеда; протоколи пред`явлення особи для впізнання; висновок експерта №3026/18-21 від 13 червня 2018 року. 
Суд відповідно до вимог статті 94 КПК оцінив докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів – з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. 
Також суд першої інстанції навів переконливі доводи на спростування доводів сторони захисту щодо недопустимості  доказів у кримінальному провадженні.
Вважаючи протокол огляду місця події від 05 травня 2018 року належним доказом, суд першої інстанції правильно вказав на те, що він складений у присутності двох понятих та їх підписи наявні в цьому протоколі на кожній сторінці. 
Крім того, вказана слідча дія проводилася за участю потерпілого та спеціаліста, який залучається при проведенні фотофіксації слідчої дії на виконання вимог статті 237 КПК. Як додаток до протоколу долучено ілюстраційну таблицю проведеної слідчої дії. 
Що стосується довідок до протоколу впізнання, якими захисник спростовує винуватість ОСОБА_5 , то вони є невід`ємною частиною протоколу впізнання особи, а тому можуть окремо і не бути внесені у реєстр матеріалів досудового розслідування. Отже, підстав вважати, що було порушено вимоги процесуального закону при відкритті матеріалів стороні захисту,  у колегії суддів немає.
Засуджений та його захисник не навели таких доводів, які б колегія суддів могла розцінити такими, що призводять до безумовного скасування судових рішень або могла би вплинути на законність та обґрунтованість судових рішень у цьому кримінальному провадженні. 
До того ж що стосується доводів засудженого та захисника щодо засудженого ОСОБА_7 , то вони не можуть бути предметом касаційного розгляду з огляду на положення статті 425 КПК, де прямо визначено обсяг касаційних вимог засудженого та його захисника, котрі вправі подати касаційну скаргу в частині, що стосується інтересів засудженого, інтереси якого захищаються. Проте захисник не має повноважень на представлення інтересів ОСОБА_7 .
Таким чином, діючи відповідно до вимог статті 85 КПК, суд поклав в основу вироку належні докази, які прямо та непрямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженню згідно зі статтею 91 КПК, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Беручи до уваги вищезазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 186 КК, а саме вчинення грабежу, скоєного повторно та за попередньою змовою групою осіб. 
Ураховуючи викладене, колегія суддів не має підстав вважати незаконними або необґрунтованими вирок суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статті 419 КПК.
Підстав для задоволення касаційних скарг засудженого та його захисника колегія суддів не вбачає.
Керуючись статтями  433, 434, 436 КПК, Суд
ухвалив:
Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 03 квітня 2019 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 02 серпня 2019 року щодо засудженого ОСОБА_5 залишити без зміни, а його та захисника ОСОБА_6 касаційні скарги - без задоволення.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                           ОСОБА_2                                      ОСОБА_3