Дата документу 22.01.2020 Справа № 2-4220/11

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

 
         Єдиний унікальний № 2-4220/11                                         Головуючий у 1 інстанції 
         № провадження 22-ц/807/202/20 Піх Ю.Р.
Доповідач: Бєлка В.Ю.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2020 року                                                м. Запоріжжя

Запорізький Апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Бєлки В.Ю.
               Суддів: Кухаря С.В.        
                Онищенко Е.А.                
За участю секретаря: Книш С.В.
       
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії «Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» - Іванісова Володимира Сергійовича на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02 квітня 2019 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, 
В С Т А Н О В И В:
У жовтні 2011 року ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Запорізьке обласне управління звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 07 березня 2008 року між ВАТ «Ощадбанк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 2781-LV. 
На виконання даного договору позичальник ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 13 600 євро строком на 36 місяців до 07.03.2011 року на споживчі цілі. 
За користування кредитом, згідно умов кредитного договору було встановлено плату в розмірі 13,5 % річних, які повинні сплачувати щомісячно.
Також 07 березня 2008 року в якості забезпечення виконання зобов?язання між ВАТ «Ощадбанк» та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір застави № 3914 від 07 березня 2008 року.
27 травня 2010 року в якості забезпечення виконання зобов?язання між ВАТ «Ощадбанк» та відповідачем ОСОБА_2 та укладений договір поруки № 1773 від 27 травня 2010 року.
Свої зобов`язання за кредитним договором відповідач ОСОБА_1 не виконав, своєчасно не погасив суму кредиту та відсотки по ньому, в результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 27 вересня 2011 року складає 13 012,55 євро, з яких: заборгованість за кредитом -10 594,14 євро, по відсоткам - 541,88 євро, пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 1 781,62 євро, пеня за несвоєчасне погашення відсотків по кредиту - 94,91 євро.
Відповідно до службового розпорядження Національної банку України від 26 вересня 2011 року офіційний курс гривні до іноземної валюти складає 1076-4360 гривень за 100 євро.        Сума боргу станом на 27 вересня 2011 року складає за кредитом 114 039,14 грн.; по відсоткам 5 832,99 грн., пеня за несвоєчасне погашення кредиту 19 177,99 грн., пеня за несвоєчасне погашення відсотків по кредиту 1 021,65 грн. Загальна сума боргу складає 140 071,77 грн.
04 вересня 2009 року та 27 січня 2011 року банк надіслав відповідачу повідомлення про існуючу заборгованість та попередив про наслідки непогашення.
Зазначає, що в добровільному порядку заборгованість за кредитним договором відповідач не сплачує.
Посилаючись на зазначені обставини просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 , як з поручителя за період з 07.03.2008 року по 27.09.2011 року заборгованість за кредитом - 114 039,14 грн., по відсоткам - 5 832,99 грн., пеню за несвоєчасне погашення кредиту - 19 177,99 грн., пенею за несвоєчасне погашення відсотків по кредиту - 1 021,65 грн., загалом стягнути суму боргу, яка складає 140 071,77 грн.; стягнути з відповідача ОСОБА_1 з 28.01.2010 року по 27.09.2011 року заборгованість по відсоткам - 5 832,99 грн., пеню за несвоєчасне погашення кредиту - 19 177,99 грн., пенею за несвоєчасне погашення відсотків по кредиту - 1 021,65 грн. та стягнути з відповідачів судові втирати по справі.
Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 травня 2012 року позов задоволено в повному обсязі.
Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 травня 2018 року заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18.05.2012 року скасовано, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.
У червні 2018 року ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Запорізьке обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України» звернулось до суду з заявою про збільшення позовних вимог, згідно якої у зв?язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору станом на 29.05.2018 року виникла заборгованість у сумі 9 845,35 євро, з яких: заборгованість за кредитом - 7 736,02 євро, пеня за прострочення кредиту - 1 411,82 євро, заборгованість 3% річних від простроченої суми відсотків по кредиту - 697,51 євро, що становить 21 294,65 грн.
Посилаючись на зазначені обставини просило суд стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість в загальній сумі 9 845,35 євро, що становить 21 294,65 грн. та стягнути судові витрати по справі.
Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02 квітня 2019 року у задоволені позову відмовлено в повному обсязі.
               У апеляційній скарзі представник ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії «Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» - Іванісов В.С. зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд безпідставно відмовив в задоволені позову. Не враховано право позивача звернутися до суду до кожного з боржників окремо. Предметом спору є різні самостійні договірні відносини, за умовами договору поруки та договору застави поручителя взяли на себе зобов`язання самостійно відповідати перед кредитором за виконання грошових зобов`язань боржником за кредитним договором, тому кредитна заборгованість підлягає стягненню з кожного поручителя окремо. Посилання суду на ст.61 Конституції України вважає неправомірним, так як подвійного притягнення до юридичної відповідальності не відбулося. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Вислухавши доповідь судді, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що 07 березня 2008 року між ПАТ «Державний ощадний банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 2781-LV, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит в сумі 13 600 євро на споживчі цілі. Зазначені кошті відповідач зобов`язався повернути шляхом внесення щомісячних платежів, у строк до 07 березня 2011 року та сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 13,5 % річних. 
З метою забезпечення виконання зазначеного кредитного договору 27 травня 2010 року між ПАТ «Державний ощадний банк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 1773. У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 покладених на нього зобов`язань, утворилася заборгованість. Станом на 27 вересня 2011 року розмір заборгованості складає 140 071 грн. 77 коп. 
04 вересня 2009 року та 27 січня 2011 року банк надіслав позичальнику повідомлення про існуючу заборгованість та попередив про наслідки її непогашення. 
11 червня 2018 року від позивача до суду надійшла заява про збільшення позовних вимог, згідно якої станом на 29 травня 2018 року у відповідача наявна заборгованість у сумі 9 845 євро 35 центів, яку банк просив стягнути з відповідачів. 
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог банку до ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем доведено факт стягнення банком заборгованості за спірним кредитним договором раніше ухваленим рішенням суду. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог банку до ОСОБА_2 суд першої інстанції ґрунтувався на тому, що банком пропущено шестимісячний строк для звернення з позовом до поручителя.
Колегія суддів погоджується з даними висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29 липня 2010 року з ОСОБА_1 стягнуто на користь банку заборгованість за кредитним договором № 2781-LV в розмірі 139 861 грн. 17 коп. 
Відповідно до ч. 1 ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Враховуючи викладене, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, а також пені припинилось після пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України. 
Також зазначене свідчить про те, що банк реалізував своє право на стягнення заборгованості, що виникла у відповідача шляхом звернення до суду в 2010 році, а тому звернення ПАТ «Державний ощадний банк» до суду із даним позовом є зловживанням правом на захист порушених інтересів, а рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог до позичальника є законним та обґрунтованим. 
Що стосується вимог банку про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_2 - колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про пропуск банком строку для звернення до поручителя із зазначеною вимогою.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, в редакції закону, що діяв на момент звернення банком із позовом до суду, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладання договору поруки.
Зазначене узгоджується з п. 4.2. договору поруки № 1773 від 27 травня 2010 року порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов`язання по кредитному договору № 2781-LV від 07 березня 2008 року не пред`явить вимогу до поручителя. 
Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 2781-LV, наданим банком, останній платіж ОСОБА_1 було здійснено 15 жовтня 2010 року, в той час як позивач звернувся до суду 12 жовтня 2011 року.
Отже висновок суду першої інстанції, що припинення поруки зі спливом строку, установленого в договорі поруки, означає, що кредитор позбавляється можливості звернутись із вимогою до поручителя з вимогою про виконання його зобов`язання за договором поруки у зв`язку з припиненням такого зобов`язання поручителя є таким, що відповідає вимогам закону.
Докази та обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.
Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, а тому не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії «Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» - Іванісова Володимира Сергійовичазалишити без задоволення.
Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02 квітня 2019 рокув цій справі залишити без змін.
         Дата складання повної постанови 27 січня 2020 року.
                Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: В.Ю. Бєлка

Судді: С.В. Кухар
       
                Е.А. Онищенко