КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 ===================================================================
  Справа №378/1019/19                                                                              Головуючий у І інстанції Марущак Н.М.
  Провадження №22-ц/824/967/2020                                                        Головуючий у 2 інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
11 лютого 2020 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Київського апеляційного суду у складі:
судді-доповідача                   Голуб С.А.,  
          суддів:                                   Ігнатченко Н.В., Таргоній Д.О., 
розглянувши у в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу Кредитної спілки «Українська провідна» на рішення Ставищенського районного суду Київської області від 12 листопада 2019 року у справі за позовом Кредитної спілки «Українська провідна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості,
 
ВСТАНОВИЛА:
 
У вересні 2019 року позивач звернувся до суду першої інстанції з вказаним позовом, посилаючись на те, що між позивачем та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 33/СК від 12 грудня 2016 року, відповідачу було надано кредит в сумі 50 000,00 грн. зі сплатою 0,093% за кожен день користування кредитом на 36 місяців до 12 грудня 2019 року. Кошти в сумі 50000,00 грн. ОСОБА_1 отримав 12 грудня 2016 року в касі Кредитодавця за видатковим касовим ордером.
З метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між ОСОБА_2 та КС «Українська провідна» було укладено договір поруки № 33/СП-2 від 12 грудня 2016 року.
Позичальник не виконує умови договору, не платить кредит та проценти за його користування, оплата проводилась в сумі значно меншій ніж узгоджено графіком та не кожного місяця. Остання сплата мала місце 15 березня 2018 року.
Неналежне виконання зобов`язань призвело до того, що у  ОСОБА_1 перед кредитною спілкою «УКРАЇНСЬКА ПРОВІДНА» виникла заборгованість у розмірі 86695 грн. 58 коп., яка складається з: основна сума - 47222,40 грн., проценти - 39 473,18 грн.
На підставі викладеного в позові, КС «Українська провідна» просила суд першої інстанції позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вказану суму заборгованості та вирішити питання про розподіл судових витрат.
Рішенням Ставищенського районного суду Київської області від 12 листопада 2019 року позов задоволено частково. 
Стягнуто з  ОСОБА_1  на користь Кредитної спілки «Українська Провідна» заборгованість за кредитним договором № 33/СК від 12.12.2016 року в сумі 86695 (вісімдесят шість тисяч шістсот дев`яносто п`ять) гривень 58 копійок, із яких 47222 гривень 40 копійок основна сума боргу та 39 473 гривень 18 копійок проценти за користування кредитом, та на відшкодування судових витрат по сплаті судового збору 1921 (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну) гривню.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, КС «Українська провідна» подало апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
В доводах апеляційної скарги КС «Українська провідна» зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованості солідарно як з боржника, так і з поручителя, оскільки ч. 4 ст. 559 ЦК України визначено трьохрічний строк пред`явлення вимоги до поручителя з дня виконання основного зобов`язання. А надсилаючи відповідачам у справі вимогу про погашення заборгованості була лише рекомендовано боржнику та поручителю погасити заборгованість за кредитним договором та повідомлено, що у випадку не сплати заборгованості в добровільному порядку кредитор змушений буде звертатися до суду з позовом. Відповідно надісланою вимогою не було змінено строк виконання зобов`язання.
         На підставі викладеного в апеляційній скарзі, КС «Українська провідна» просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення заборгованості солідарно з ОСОБА_2 та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги щодо солідарного стягнення заборгованості.
         В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України, відзив на апеляційну скаргу у письмовій формі на адресу суду апеляційної інстанції не надходив. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Згідно зі ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 07 лютого 2020 року справу було призначено до судового розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін у справі.
Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з урахуванням такого.
         Судом першої інстанції встановлено, що 12 грудня 2016 року між позивачем та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 33/СК, відповідно до п. 1.1 та п.1.4 якого позивач надає ОСОБА_1 кредит у сумі 50000,00 грн., строком на 36 місяців, тобто до 12 грудня 2019 року, зі сплатою 0,093% за кожен день користування кредитом (а.с. 5-6).
Кошти в сумі 50000,00 грн. ОСОБА_1 отримав 12 грудня 2016 року у касі позивача, що підтверджується видатковим касовим ордером (а.с. 8).
Згідно п. 3.1 договору позичальник зобов`язувався здійснювати погашення кредиту та процентів за користування кредитом згідно графіка розрахунків, до 25 числа кожного місяця, починаючи з 12 січня 2017 року (а.с. 5-6, 6 - зв.).
Відповідно до абзацу 3 п.п. 2.1.1 п. 2 кредитного договору позивач вправі вимагати дострокового повернення кредиту та процентів в разі затримання сплати більше ніж на один календарний місяць.
Відповідно до розрахунку заборгованості (а. с. 11) та виписки з особового рахунку відповідача ОСОБА_1 по вищевказаному кредитному договору (а.с. 48-49, 50-51) відповідач ОСОБА_1 у порушення умов договору належним чином зобов`язання не виконав, у зв`язку із чим станом на 31 серпня 2019 року утворилась заборгованість у розмірі 86695, 58 грн., із яких: заборгованість за тілом кредиту становить 47222,40 грн., по сплаті відсотків - 39 473,18 грн.
Зобов`язання відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором були забезпечені договором поруки № 33/СП-2 від 12 грудня 2016 року, укладеного між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 , згідно пункту 1.1 якого відповідач ОСОБА_2 відповідає перед кредитором за виконання боржником ОСОБА_1 зобов`язань, що витікають із кредитного договору № 33/КС від 12 грудня 2016 року (договір поруки а.с. 9).
Відповідно до п. 1.2 договору поруки поручитель ОСОБА_2 відповідає перед позивачем у повному обсязі. Позичальник ОСОБА_1 та поручитель ОСОБА_2 відповідають перед позивачем як солідарні боржники.
Відповідно до п. 1.3 договору поруки, відповідальність поручителя ОСОБА_2 , виникає як у випадку невиконання позичальником ОСОБА_1 будь-якої частини зобов`язання, так і при невиконанні позичальником зобов`язань в цілому.
Пунктом 2.1 даного договору поруки передбачено, що Кредитор набуває право вимагати від Поручителя виконання Зобов`язання, що витікає із Кредитного договору при умові, якщо в установлений Кредитним договором строк виконання Позичальником Зобов`язання в цілому чи в будь-якій його частині не будуть виконані, а також при умові обов`язкового направлення Поручителю повідомлення з вимогою виконати Зобов`язання Позичальника в цілому (або в тій чи іншій його частині).
Згідно п. 2.1 договору поруки Поручитель зобов`язаний виконати взяті на себе зобов`язання по цьому Договору, не пізніше 3 (трьох) банківських днів з моменту отримання повідомлення від Кредитора про невиконання Позичальником Зобов`язань і необхідності їх виконання Поручителем.
16 березня 2018 року за вих. № 34, 35, 36 позивачем було надіслано письмове попередження відповідачам з вимогою погасити заборгованість за кредитним договором, в тому числі достроково погасити кредит в сумі 52007, 88 грн. протягом трьох банківських днів з дня отримання вказаного попередження, яке відповідачі отримали 20 березня 2018 року (а.с. 46, 47).
Задовольняючи позов частково та стягуючи заборгованість за кредитом з боржника, суд першої інстанції виходив з того, що надіславши відповідачам вимогу про виконання зобов`язання позивач тим частим змінив строк виконання основного зобов`язання з 12 грудня 2019 року на 23 березня 2018 року, відповідно кредитор повинен був звернутися з позовом до поручителя протягом шестимісячного строку, тобто до 23 вересня 2018 року, разом з тим кредитор звернувся з позовом до поручителя лише 19 серпня 2019 року, тобто після закінчення шестимісячного строку, а тому порука вважається припиненою.
         Повно та всебічно дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з вказаними доводами суду першої інстанції враховуючи таке.
Положеннями ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушення , невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і відповідно до умов договору.
Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст. 553 ЦК України, поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним усіх зобов`язань і відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Згідно із ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.
Згідно з положеннями ч.4 ст.559 ЦК (у редакції, чинній на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій), порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, коли кредитор протягом 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.
У відповідності до положень ч. 2 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків.
Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, відповідно до п. 2.1 договору поруки №33/СП-2 від 12 грудня 2016 року кредитор набуває права вимагати від поручителя виконання зобов`язання, що витікає з кредитного договору при умові, якщо в установлений кредитним договором строк виконання позичальником зобов`язання в цілому чи в будь-якій частині не будуть виконані, а також при умові обов`язкового направлення поручителю повідомлення з вимогою виконати зобов`язання позичальника в цілому (або в тій чи іншій його частині)
Умовами вказаного договору поруки сторони погодили, що договір набирає чинності з моменту його належного оформлення і діє до повного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором (п.5.2, 5.3.).
Тобто договором поруки не визначено строку, після закінчення якого порука припиняється, а наявні в договорі положення, якими встановлено, що порука втрачає чинність після повного виконання боргових зобов`язань, не може вважатися строком його дії, оскільки не відповідає змісту ст.ст. 251, 252 ЦК, де визначено, що з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається саме календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.
Крім того, слід зауважити, що строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.
Ураховуючи те, що надісланням 16 березня 2018 року КС «Українська провідна» використала право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, тобто такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови виконання основного зобов`язання з 12 грудня 2019 року на 23 березня 2019 року, а до суду з вказаним позовом до поручителя кредитор звернувся лише у серпні 2019 року, тобто зі спливом шестимісячного строку з дня настання строку виконання основного зобов`язання, визначених ч.4 ст.559 ЦК.
Таким чином суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що в даному випадку порука припинилася.
Зазначений висновок також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена в постанові суду від 05 червня 2019 року у справі №554/1566/17.
У відповідності до положень ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
З урахуванням того, що рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині незадоволених позовних вимог про солідарне стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором, то судом апеляційної інстанції не перевірялися висновки суду щодо наявності підстав для стягнення заборгованості з боржника ОСОБА_1 , який є відповідачем у справі.
Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, яке ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі, таким чином апеляційну скаргу КС «Українська провідна» слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.
Керуючись  ст.ст.  367, 369, 374, 375 України, колегія суддів
 
П О С Т А Н О В И Л А:
 
Апеляційну скаргу Кредитної спілки «Українська провідна» залишити без задоволення.
Рішення Ставищенського районного суду Київської області від 12 листопада 2019 року у справі за позовом Кредитної спілки «Українська провідна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості залишити без змін. 
В іншій частині рішення Ставищенського районного суду Київської області від 12 листопада 2019 року у даній справі не переглядалося.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, окрім випадків встановлених ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач
 
Судді: