ПОСТАНОВА
Іменем України

06 лютого 2020 року 
Київ
справа №442/8780/17
адміністративне провадження №К/9901/11547/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Стрелець Т.Г.,
суддів: Стеценка С.Г.,  Тацій Л.В., 

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу №442/8780/17
за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора Львівської філії Комунального підприємства "Центр реєстрації прав" Корецької районної ради Рівненської області Заремби Олександра Олександровича, треті особи: Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль", Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Форінт", про визнання протиправними та скасування рішень, скасування записів про реєстрацію права власності, провадження по якій відкрито
за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Форінт" на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2018 року (постановлену у складі судді Гавдик З.В.) та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2019 року (прийняту у складі колегії суддів: головуючого судді - Іщук Л.П., суддів - Кухтея Р.В., Обрізка І.М.),
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1. ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до державного реєстратора Львівської філії Комунального підприємства «Центр реєстрації прав» Корецької районної ради Рівненської області Заремби О.О., в якому просив визнати протиправними та скасувати реєстраційні дії відповідача від 30 травня 2017 року № 35439566 та від 02 червня 2017 року № 35516272 про реєстрацію за ним права власності на нежитлову будівлю площею 3079,1 кв.м та земельну ділянку для обслуговування відпочинково-розважального комплексу площею 0,5271 га з кадастровим номером 4611500000:01:014:0017, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записи про реєстрацію права власності за ним № 20668026 та № 20758883.
2. Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2018 року, залишеною без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2019 року, закрито провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
3. Не погоджуючись з ухваленими по справі рішеннями, Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Форінт" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2018 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2019 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.       
4. Касаційна скарга аргументована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли помилкового висновку про закриття провадження у справі, оскільки даний спір є публічно-правовим та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
5. Ухвалою Верховного Суду від 14 травня 2019 року відкрито касаційне провадження за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Форінт" на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2018 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2019 року.
6. На підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду від 25.06.2019 №830/0/78-19, було проведено повторний автоматизований розподіл судової справи, внаслідок якого для розгляду касаційної скарги сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Стрелець Т.Г., суддів Стеценка С.Г., Тацій Л.В.
7. Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 14 травня 2019 року відкрив провадження у справі за касаційною скаргою ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2018 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2019 року.
8. Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 27 листопада 2019 року повернув зазначену вище справу на розгляд Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, зазначивши, що правова позиція у подібних правовідносинах щодо юрисдикції спорів, пов`язаних з реєстрацією майнових прав, якщо позивач не був заявником стосовно вчинення цих реєстраційних дій і які були вчинені за заявою іншої особи, неодноразово висловлювалась у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 серпня 2019 року у справі № 752/8287/18, від 10 квітня 2019 року у справі № 607/13749/16-ц, від 03 квітня 2019 року у справі № 817/3393/15, від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 та інших.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ
9.  16 квітня 2007 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 010/08-3/2793/в, згідно із умовами якого банк надав кредитні кошти в сумі 875 000,00 доларів США для придбання нерухомого майна у строк до 14 квітня 2017 року.
10. На забезпечення умов кредитного договору 15 травня 2007 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки № 010/08-3/2793/в, який посвідчений приватним нотаріусом Трускавецького міського нотаріального округу Скрипченко А. Д. та зареєстрований в реєстрі за № 782. Відповідно до умов вказаного договору  ОСОБА_1 передав в іпотеку нерухоме майно: нежитлове приміщення будівлю, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 3079,1 кв.м. право власності на яке зареєстроване в Дрогобицькому державному комунальному міжміському бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки 04 жовтня 2006 року у книзі № 1 за реєстраційним номером 60 та в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за № 1209709, реєстраційний № 446006746115; земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,5271 га, кадастровий номер 4611500000:01:014:0017 для обслуговування відпочинково-розважального комплексу.
11. Інформація щодо укладення договору іпотеки була внесена у Державний реєстр іпотек та накладена заборона відчуження нерухомого майна, про що було внесено інформацію до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.
12. 20 січня 2010 року між ОСОБА_1 та учасником ТзОВ «Торговий дім «Галичина-Транс» Карунас І. К. укладено договір про вступ ОСОБА_1 до складу учасників товариства та внесення ним в якості вкладу до статутного капіталу товариства належного йому майна - нежитлової будівлі та земельної ділянки, що знаходяться за адресою:  
АДРЕСА_1. 13 . Рішенням Господарського суду Львівської області від 30 березня 2010 року у справі № 9/38 зобов`язано ОСОБА_1 виконати умови договору про участь у ТзОВ «Торговий дім «Галичина-Транс» від 20 січня 2010 року та передати ТзОВ «Торговий дім «Галичина-Транс» згадане вище майно, а також визнано право власності ТзОВ «Торговий дім «Галичина-Транс» на таке майно.
14. На виконання зазначеного судового рішення проведено реєстрацію права власності на відповідне нерухоме майно за ТзОВ «Торговий дім «Галичина-Транс» у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
15. Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 12 вересня 2013 року у справі № 9/38 рішення суду першої інстанції у даній справі скасовано та відмовлено ТзОВ «Торговий дім «Галичина-Транс» в задоволенні позову.
16. На підставі постанови Львівського апеляційного господарського суду державним реєстратором Львівської філії Комунального підприємства «Центр реєстрації прав» Корецької районної ради Рівненської області Зарембою О. О. прийнято рішення від 30 травня 2017 року № 35439566 та від 02 червня 2017 року № 35516272 про реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку та нежитлову будівлю відповідно, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
17. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанції, згідно зі статтею 341 КАС України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.
18. Аналізуючи доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла наступних висновків.
19. Закриваючи провадження в справі, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що спір, який виник між сторонами, є приватно-правовим, оскільки заявлені позивачем вимоги спрямовані на захист цивільного права - права власності на земельну ділянку та нежитлову будівлю, що знаходяться за адресою: вул. Стебницька , 29, м. Трускавець, Львівська область.
20. Верховний Суд вважає такі висновки судів правильними та обґрунтованими з огляду на таке.
21. Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
22. Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
23. Згідно із частиною першою статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
24. На підставі пункту 7 частини першої статті 4 КАС суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
25. Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.
26. Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
27. Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
28. Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
29. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
30. Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.
31. Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 4 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16, якщо позивач не був заявником стосовно оскаржуваних ним реєстраційних дій, які були вчинені за заявою іншої особи, такий спір є спором про цивільне право незалежно від того, чи здійснено державну реєстрацію прав на нерухоме майно з дотриманням державним реєстратором вимог законодавства та чи заявляються, окрім вимог про скасування оспорюваного рішення, запису в державному реєстрі прав, вимоги про визнання недійсними правочинів, на підставі яких прийнято оспорене рішення, здійснено оспорений запис.
Натомість, до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, в яких хоча б один суб`єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого суб`єкта, а останній відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17).
32. Підставою для звернення до суду стало те, що ОСОБА_1 незгоден із рішенням державного реєстратора про реєстрацію за ним права власності на нежитлову будівлю та земельну ділянку для обслуговування відпочинково-розважального комплексу, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
Таку незгоду він аргументує тим, що реєстрація за ним права власності відбулась за відсутності підстав для її проведення, визначених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», та за відсутності поданої належним чином та уповноваженою на це особою заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а також за наявності зареєстрованих обтяжень на спірні об`єкти нерухомого майна. 
Отже, виникнення спірних правовідносин обумовлено незгодою ОСОБА_1 з набуттям, у зв`язку з вчиненням державним реєстратором оскаржуваних реєстраційних дій, права власності на спірне нерухоме майно, яке до здійснення реєстраційних дій, належало ТзОВ «Торговий дім «Галичина-Транс» на праві власності. 
33. Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки оскаржуване рішення спричинило набуття за позивачем права власності на земельну ділянку та розташоване на ній нерухоме майно, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що спірні правовідносини стосуються саме речового права на вищезазначене майно, яке, на думку позивача, зареєстровано за ним у неналежний спосіб, що свідчить про приватноправовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин.
34. Зважаючи на викладене, суди першої та апеляційної інстанцій правильно зазначили про наявність підстав для закриття провадження у справі. 
35. Частиною першою статті 350 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
36. З огляду на викладене, висновки судів попередніх інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.
37. Зважаючи на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.
38. Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду

п о с т а н о в и в :
1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Форінт" - залишити без задоволення.
2. Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2018 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2019 року по справі №442/8780/17 - залишити без змін.
3. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                   Т.Г.Стрелець          
Судді                                                                       С.Г. Стеценко
                                                                      Л.В. Тацій