П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

24 січня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 420/5546/19	
Головуючий в 1 інстанції: Вовченко О.А.
          Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого  судді - Вербицької Н.В.,
                      суддів – Джабурії О.В.,
                                          Запорожана Д.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2019 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Білгород-Дністровського управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання відсутнім обов`язку, визнання незаконною, протиправною, необґрунтованою, безпідставною вимогу та її скасування,-
В С Т А Н О В И Л А :
23 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Білгород-Дністровського управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, ДВС Білгород-Дністровського відділу в якому просила:
          - визнати таким, що були відсутні і відсутніми в неї обов`язків боржника;
          - визнати відсутніми будь-яких заборгованостей, в т.ч. по ЄСВ за час ведення нею підприємницької діяльності та після припинення СПД;
- внести відповідні відомості у відповідні терміни в письмові та в електронні носії, про що позивача повідомити невідкладно письмовою кореспонденцією з повідомленням про вручення;
          - стягнути з відповідачів з урахуванням інфляції, інших коефіцієнтів і критерій, незаконно примусово стягнені, вирахувані відповідачами з її пенсії кошти в розмірі - 1173.93 грн, в т.ч. по ЄСВ в розмірі - 979,59 грн, виконавчий збір в розмірі - 97,38 грн, витрати на проведення виконавчих дій в розмірі - 96,38 грн і звернути рішення суду до негайного виконання;
          - визнати незаконним та скасувати постанову ДВС №ВП№55193991 від 04.12.17 та інші про незаконне примусове стягнення з її пенсії заборгованості по ЄСВ за період ведення позивачем СПД (з липня 2005 р по 14.03.2011 р) за заявою неповноважного УПФУ в розмірі - 979,59 грн, а також про незаконне стягнення з неї виконавчого збору - 97,38 грн та витрат на виконавче провадження в розмірі - 96, 38 грн, всього у сумі - 1173.63 грн.
- зобов`язати відповідачів внести відповідні відомості у відповідні терміни, в письмові та електронні носії, про що позивача повідомити невідкладно письмовою кореспонденцією з повідомленням про вручення;
          - визнати незаконною та скасувати вимогу УПФУ № Ф-636-У від 09.04.2012 р про стягнення заборгованості в розмірі - 979,59 грн;
- зобов`язати УПФУ внести відповідні відомості у відповідні терміни, в письмові та електронні носії, про що позивача повідомити невідкладно, письмово кореспонденцією з повідомленням про вручення.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2019 року судом першої інстанції   відмовлено у відкритті провадження в частині позовних вимог щодо:
-          визнання незаконним, що не підлягає виконанню виконавчий лист, виданий Одеським окружним адміністративним судом 23.02.2017 №815/39/17 про примусове стягнення з позивача заборгованості по ЄСВ за період ведення нею СПД (з липня 2005 р по 14.03.2011 р) в розмірі - 979,96 грн, виконавчого збору в розмірі - 97,38 грн, витрат на проведення виконавчих дій в розмірі - 96,38 грн, які разом у сумі становлять - 1173,93 грн;
-          визнання таким, що були відсутні і відсутніми у позивача обов`язків платника ЄСВ, відсутніми будь-якої заборгованості, в т.ч. по ЄСВ за час ведення нею підприємницької діяльності (СПД) і після припинення СПД;
-          зобов`язати відповідача внести відповідні відомості у відповідні терміни в письмовому та в електронному носії, про що позивача повідомити невідкладно письмовою кореспонденцією з повідомленням про вручення.
Зазначеною ухвалою суду адміністративний позов ОСОБА_1 до УПФУ-Білгород-Дністровського управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області,  ДВС Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби про визнання незаконними та скасування постанови, вимоги, зобов`язання вчинити дії, визнання відсутнім обов`язку залишено без руху. Встановлено позивачу 10-денний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії ухвали.
В ухвалі роз`яснено, що виявлені недоліки повинні бути усунені, шляхом надання до суду належним чином оформленої позовної заяви, належним чином засвідчених доказів, доданих до позовної заяви та доказів на підтвердження зазначених в позові обставин, доказів звернення до суду з дотриманням строків позовної давності чи заяви про поновлення позивачу строку звернення до суду.
21 жовтня 2019 року за вх. №38588/19 через канцелярію Одеського окружного адміністративного суду надійшов супровідний лист з наступними документами (у двох примірниках):
- заява (російською мовою) №4/19 про виконані дії по виправленню позивачем недоліків на зауваження суду по справі №420/5546/19;
- клопотання (російською мовою) №5/19 про поновлення строку на звернення до суду з позовом по справі №420/5546/19;
- клопотання (російською мовою) №6/19 про витребування у відповідача достовірних відомостей, доказів та наявної у відповідача в т.ч. вимоги УПФУ №Ф-636-У від 09.04.2012 року;
- заява про переклад адміністративного позову, поданого російською мовою із залученням безоплатного перекладача;
- належним чином засвідчені додатки до позовної заяви;
- уточнена адміністративна позовна заява ОСОБА_1 до УПФУ-Білгород-Дністровського управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якій позовні вимоги викладені в наступній редакції: 
-          визнати таким, що були відсутні і відсутніми у позивача обов`язки платника ЄСВ, визнати відсутніми і відсутніми у позивача обов`язки боржника по ЄСВ. Визнати, що у позивача на законному рівні не утворилися, були відсутні і відсутні будь-які заборгованості, в т.ч. по ЄСВ (єдиним соціальним внескам) за час ведення нею підприємницької діяльності (СПД) і після припинення СПД та зобов`язати відповідача внести відповідні відомості у відповідні терміни, в письмовому та в електронному носії, про що ОСОБА_1 повідомити невідкладно письмово в кореспонденції з повідомленням про вручення.
-          визнати незаконною, протиправною, необґрунтованою, безпідставною і скасувати судом вимогу УПФУ № Ф-636 -У від 09.04.2012 року про стягнення заборгованості з ЄСВ в розмірі - 979,59 грн;
-          зобов`язати УПФУ внести відповідні відомості у відповідні терміни, в письмовому та в електронному носії, про що позивача повідомити невідкладно письмовою кореспонденцією з повідомленням про вручення.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2019 року за відсутності поважних причин для поновлення строку звернення до суду, з урахуванням п.1 ч.4 ст. 169 КАС України, ч.2 ст. 123 КАС України позовну заяву повернуто ОСОБА_1 .
Не погодившись з вказаною ухвалою, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, просить увалу суду першої інстанції  скасувати та прийняти нову, якою направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Зокрема, апелянт зазначає, що відлік строку для її звернення до суду з позовною вимогою про скасування незаконної та протиправної вимоги УПФУ №Ф-636-У від 09.04.2012 року не настав, оскільки з даною вимогою ОСОБА_1 до цього часу не ознайомлена та остання не вручена їй будь якими іншими способами. Крім того, апелянт посилається на те, що неодноразово здійснювала безрезультатні запити до відповідача та суду про направлення їй оскаржуваної вимоги. Також посилається на практику Верховного Суду з доводами, що обчислення строку звернення до суду можливо тільки по встановленню терміну вручення вимоги.
Відповідно до ст.312 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.ч.1-2  ст.123 КАС України   у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Приписи п.1 ч.4   ст.169 КАС України   визначають, що позовна заява повертається позивачеві якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Отже, підставою для повернення позовної заяви відповідно до п.1 ч.4   ст.169 КАС України   є не усунення недоліків позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не повністю усунено недоліки позовної заяви. Стосовно однієї з вимог заявлених у виправленій та уточненій позовній заяві позивачу було відмовлено у відкритті ухвалою від 27.09.2019 року по даній справі. Крім того, заявлені позивачем підстави для поновлення строку звернення до суду, зокрема, процесуальні стадії розгляду адміністративної справи №815/39/17 не є поважними, оскільки справа №815/39/17 стосується стягнення з позивача заборгованості по сплаті Єдиного соціального внеску та не є обставиною, що могла б перешкоджати ОСОБА_1 щодо звернення до суду з позовною заявою про скасування вимоги №Ф-636-У від 09.04.2012 року.
Суд першої інстанції зазначав, що справа №815/39/17 за позовом Білгород-Дністровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування розглядалася в Одеському окружному адміністративному суді з 03.01.2017 року. 
При цьому постанову Одеського окружного адміністративного суду від 09.02.2017 року, з якої позивач дізналася про спірну податкову вимогу (враховуючи твердження позивача про її не отримання), ОСОБА_1 отримала, як вбачається з програмного КП ДСС, 15 лютого 2017 року, що свідчить про подачу даного позову через 2,5 роки після того, як позивач дізналася про порушення своїх прав.
Судова колегія зазначає, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.
Відповідно до ч. 1-2 ст. 122 КАС України   позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
З огляду на викладене, строк на звернення позивача з даним позовом до суду становив шість місяців з дня, коли ОСОБА_1 дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Дотримання строку звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.
Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.
Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.
Як вбачається з матеріалів справи, в клопотанні про поновлення строку звернення по даній справі (а.с.43) позивач посилалася на процесуальні стадії розгляду адміністративної справи №815/39/17, в тому числі з постанови Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26.02.2019 року.
У постанові Верховного суду зазначалося, що судами попередніх інстанцій встановлено, зокрема, що згідно з карткою особового рахунку ОСОБА_1 20 січня 2012 року у неї утворилась недоїмка зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 979,59 грн, в зв`язку з чим органом Пенсійного фонду України відповідно до положень статті 25 Закону №2464 була сформована   та надіслана вимога №Ф-636-У від 09 квітня 2012 року (а.с. 142).
Матеріали справи містять посилання позивача, що постанову Одеського окружного адміністративного суду від 09.02.2017 року по справі №815/39/17 вона отримала 16 лютого 2017 року (а.с. 55).
Зазначене підтверджує висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 подала позовну заяву у даній справі  через два з половиною роки після того, як фактично дізналася про порушення своїх прав.
Також вірним є висновок суду першої інстанції, що справа №815/39/17 стосується стягнення з позивача заборгованості по сплаті Єдиного соціального внеску та не є обставиною, що могла б перешкоджати ОСОБА_1 звернутися до суду з позовною заявою про скасування вимоги №Ф-636-У від 09.04.2012 року.
Доводи апелянта про те, що відлік строку для звернення в суд з позовною вимогою про скасування незаконної, протиправної вимоги УПФУ №Ф-636-У від 09.04.2012 року не настав, оскільки ОСОБА_1 дану вимогу не отримувала, судова колегія вважає помилковими, оскільки даний строк обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. В даному випадку про вимогу №Ф-636-У від 09 квітня 2012 року позивач дізналася з моменту отримання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 09.02.2017 року.
За таких умов неотримання ОСОБА_1 вимоги УПФУ №Ф-636-У від 09.04.2012 не спростовує факт поінформованості про її існування та можливості своєчасного оскарження до суду.
Судова колегія звертає увагу, що згідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень позивач в рамках розгляду справи №815/750/18, з урахуванням уточненого адміністративного позову, вже просила визнати протиправною та скасувати вимогу УПФУ-Білгород-Дністровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №ф-636-У від 09.04.2012 року. 
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 23.03.2018 року по справі №815/750/18, залишеною без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06.12.2018 року, позовну заяву ОСОБА_1 повернено без розгляду.
Зазначене свідчить, що звернення по даній справі №420/5546/19 з вимогою про визнання незаконною, протиправною, необґрунтованою, безпідставною та скасування вимоги УПФУ № Ф-636-У від 09.04.2012 року, позивачем також здійснено з порушенням встановленого строку з моменту повернення позовної заяви з аналогічними вимогами по справі №815/750/18.
Посилання апелянта на практику Верховного суду, зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду  від 08 травня 2019 року по справі №815/893/17 судова колегія вважає помилковими, оскільки вбачається відмінність між  правовідносинами та обставинами з даною справою.
У постанові Верховного Суду від 08 травня 2019 року по справі №815/893/17 правовідносини стосувалися постанов виконавчого провадження і за обставинами справи судами першої та апеляційної інстанції обґрунтовано не встановлено часу, з якого позивач дізнався або повинен був дізнатись про їх існування.
Доводи апелянта про передчасність відмови у відкритті провадження за її вимогами щодо: визнання таким, що були відсутні і відсутніми у неї обов`язків платника ЄСВ, визнати відсутніми і відсутніми у неї обов`язків боржника по ЄСВ, визнання відсутніми будь-якої заборгованості, в т.ч. по ЄСВ (єдиним соціальним внескам) за час ведення нею підприємницької діяльності (СПД) і після припинення СПД та зобов`язання відповідача внести відповідні відомості у відповідні терміни, в письмовому та в електронному носії, про що позивача повідомити невідкладно письмовою кореспонденцією з повідомленням про вручення, судова колегія не розглядає, оскільки вони не є предметом розгляду даної справи, а стосуються ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 27.09.2019 року про відмову у відкриті в частині позовних вимог.
Зважаючи на викладене в сукупності, колегія суддів приходить до висновку про пропуск визначеного ч. 2 ст. 122 КАС України строку звернення з позовною заявою щодо оскарження вимоги УПФУ №Ф-636-У від 09.04.2012 року. 
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що в пункті 27 рішення від 20 травня 2010 року у справі «Пелевін проти України» (заява № 24402/02), яке набуло статусу остаточного 20 серпня 2010 року, ЄСПЛ зазначив, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див. пункт 57 рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), Series A, № 93).
Отже, за практикою ЄСПЛ застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.
Якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі “Пономарьов проти України” (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року) (п. 47 рішення).
У рішенні "Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії" від 25.01.2000 року Європейський суд зазначив про те, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними.
Оскільки позивачем протягом встановленого законом строку не ставилося питання щодо правомірності вимоги УПФУ №Ф-636-У від 09.04.2012 року, то подання позовної заяви за відсутності належного обґрунтування причин зволікання з її оскарження матиме наслідком порушення принципу правової визначеності, що є неприпустимим з огляду на принципову позицію Європейського Суду з прав людини у цьому питанні.
Судова колегія вважає, що ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про існування об`єктивних та поважних причин, які зумовили несвоєчасне звернення до суду, у тому числі не надано доказів звернення до відповідача із проханням надати копію оскаржуваної вимоги. 
Таким чином, враховуючи, що позивач звернулася до суду з пропуском строку, вона не наводить та зі змісту матеріалів справи не вбачається будь-яких причин, які б об`єктивно та непереборно перешкоджали їй своєчасно звернутись до суду із даним позовом, що позбавляє суд можливості застосувати приписи   КАС України   щодо визнання причин пропуску строку поважними, колегія суддів приходить до висновку про правильність рішення суду першої інстанції щодо повернення позовної заяви ОСОБА_1 .
Відповідно до ст. 316 КАС України   суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.          
Підстав для скасування чи зміни ухвали суду 1-ї інстанції колегія суддів не вбачає, а доводи апеляційної скарги вважає такими, що висновків суду не спростовують.
Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, судова колегія враховує, що відповідно до ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2019 року, залишеною без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2019 року (у справі № 815/39/17) виконавчий лист, виданий Одеським окружним адміністративним судом 23.02.2017, про стягнення заборгованості зі сплати ЄСВ у розмірі 979,59 грн, визнаний таким, що не підлягає виконанню, що фактично усуває необхідність для ОСОБА_1 оскарження вимоги управління ПФУ.   
Керуючись ст.ст.308,311,312,315,316,321,322,325,329 КАС України, судова колегія, –

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 –  залишити без задоволення.
Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2019 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий:                                                                       Н.В.Вербицька
Судді:                                                                                 О.В.Джабурія
                                                                                          Д.В. Запорожан