Постанова                                                 
Іменем України                                   
18 лютого 2020 року 
 
м. Київ
справа № 367/2761/17
провадження № 61-22318св19
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Мартєва С. Ю., Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М.,
 
учасники справи:
 
заявник - ОСОБА_1 ,
 
боржник - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного суду від 14 листопада 2019 року у складі колегії суддів: Іванової І. В., Матвієнко Ю. О., Мельника Я. С.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст вимог заяви
У травні 2017 року до суду від Головного територіального управління юстиції у Київській області надійшло клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на виконання на території України рішення Кишинівського Апеляційного суду від              07 вересня 2016 року про стягнення грошових коштів на користь ОСОБА_1 .
Зазначене клопотання мотивовано тим, що у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до адміністратора сайту www. eknigi.org ОСОБА_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , про порушення авторських прав і стягнення матеріального збитку, 20 жовтня                       2014 року Грігоріопільський суд виніс судове рішення, в якому встановив порушення авторських прав ОСОБА_1 адміністратором сайту www.eknigi . org ОСОБА_2 і відхилив позов про стягнення з рахунку адміністратора сайту ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 - 16 097,00 євро. 
Рішенням Кишинівського Апеляційного суду від 07 вересня 2016 року рішення Грігоріопільського суду від 20 жовтня 2014 року скасовано в частині та частково задоволено вимоги позивача ОСОБА_1 про стягнення компенсації за порушення авторських прав у розмірі 80 000,00 леїв. Стягнуто з ОСОБА_2 державне мито у розмірі 2 400,00 леїв. У останньому рішення Грігоріопольського суду залишилось в силі.
Ухвалою Колегії по цивільних, комерційних і адміністративних справах Верховного суду від 11 січня 2017 року відмовлено в прийнятті касаційної скарги ОСОБА_2 .
Рішення Кишинівського Апеляційного суду від 07 вересня 2016 року має бути виконане на території України, тому просив компетентний суд України визнати і привести у виконання рішення Кишинівського Апеляційного суду Республіки Молдова від 07 вересня 2016 року на підставі Договору між Республікою Молдовою і Україною про правову допомогу і правові стосунки по цивільним і кримінальним справам від 13 грудня 1993 року.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 10 квітня 2018 року в задоволенні клопотання ОСОБА_1 відмовлено.
Ухвалу суду першої інстанції мотивовано тим, що встановлені у справі факти дають підстави для відмови у задоволенні клопотання.
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
Постановою Київського апеляційного суду від 14 листопада 2019 року ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 10 квітня 2018 року скасовано, ухвалено нове судове рішення про задоволення клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на виконання на території України рішення Кишинівського Апеляційного суду Республіки Молдова від 07 вересня 2016 року. Визнано та надано дозвіл на примусове виконання на території України рішення Кишинівського Апеляційного суду Республіки Молдова від 07 вересня 2016 року у цивільній справі № 2а-4763/15 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів. Відповідно до рішення Кишинівського Апеляційного суду Республіки Молдова від 07 вересня 2016 року у цивільній справі № 2а-4763/15 стягнуто з відповідача ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) на користь позивача ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ) 80 000,00 леїв, що згідно з курсом НБУ станом на 14 листопада 2019 року становить 112 000,00 грн, а також стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь держави державне мито у розмірі 2 400,00 леїв, що згідно з курсом НБУ станом на 14 листопада               2019 року становить 3 360,00 грн.
Постанову суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що рішення колегії у цивільних справах Апеляційної Палати Кишиніва від 07 вересня 2016 року підлягає визнанню та виконанню на території України, оскільки підстав, визначених статтею 468 ЦПК України для відмови у задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання наведеного судового рішення не встановлено. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
13 грудня 2019 року ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою  на  ухвалу  Ірпінського  міського  суду  Київської  області  від  10  квітня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 14 листопада 2019 року у вищевказаній справі.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
19 грудня 2019 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_2 .
У січні 2020 року справу передано до Верховного Суду.
У січні 2020 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_1 на касаційну скаргу ОСОБА_2 .
Аргументи учасників  справи 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційну скаргу мотивовано тим, що суд апеляційної інстанції не взяв до уваги, що клопотання згідно з положеннями статті 465 ЦК України подається до суду безпосередньо стягувачем (його представником) або відповідно до міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною радою України.  
ОСОБА_1 не звертався з відповідним клопотанням безпосередньо до місцевого суду України, як і до іноземного суду, який розглянув справу і ухвалив рішення у першій інстанції, не надсилав зазначене клопотання на розгляд компетентного суду України через Мін`юст. 
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
Відзив на касаційну скаргу мотивовано тим, що касаційна скарга є необґрунтованою, а постанову суду апеляційної інстанції прийнято з додержанням норм матеріального права.
Суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав, передбачених законом, для відмови в задоволенні клопотання. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що рішенням Суду сектора Чентру мун. Кишиніва від 20 жовтня 2015 року задоволено позов ОСОБА_1 проти адміністратора сайту www.eknigi.org про захист авторських прав і відшкодування матеріального збитку, частково. Вважати порушення авторського права ОСОБА_1 адміністратором сайту www .eknigi. org авторських майнових прав, виняткового права ОСОБА_1 на поширення творі, книг « Активні СМD-компоненти. Маркировка , характеристики, заміна», СПб, НІТ 2006; «5000 сучасні мікросхем УНЧ і їх аналоги», СПб, НІТ, 2008; «3500 мікросхем підсилювачів потужності низької частоти і їх аналоги», М. ДМК-пресс, 2005; «Попередні підсилювачів низької частоти. Регулювальники гучності і тембру. Підсилювачі індикації», М, ДМК - пресс, 2008. Відхилено вимогу про стягнення із адміністратора сайту www.eknigi.org ;16067 євро у вигляді встановленої суми як необґрунтоване (а. с. 39-43).
Рішенням колегії по цивільних справах Апеляційної Палати Кишиніва від                             07 вересня 2016 року прийнято апеляційну заяву, представлену подавцем апеляції ОСОБА_1 . Частково відмінено рішення Суду сектора Чентру мун. Кишиніва від 20 жовтня 2015 року в частині, згідно якої була визнана необґрунтованою претензія позивача ОСОБА_1 про стягнення з адміністратора сайту www.eknigi.org ОСОБА_2 16067 євро у вигляді встановленої суми, і з вказаного питання постановлено нову ухвалу, згідно з якою задоволено претензію позивача ОСОБА_1 і стягнуто з відповідача - адміністратора сайту www.eknigi.org ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 80 000,00 леїв, а також стягнуто з відповідача - адміністратора сайту www.eknigi. org ОСОБА_2 на користь держави державне мито у розмірі 2 400,00 леїв. Залишено в силі рішення Суду сектора Чентру мун. Кишиніва від             20 жовтня 2015 року в тій частині, згідно якої було прийнято заяву ОСОБА_1 проти адміністратора сайту www.eknigi.org авторських майнових прав, виняткового права ОСОБА_1 на поширення творі, а саме книг « Активні СМD- компоненти. Маркировка , характеристики, заміна», СПб, НІТ, НІТ 2006; «5000 сучасні мікросхем УНЧ і їх аналоги», СПб, НІТ, 2008; «3500 мікросхем підсилювачів потужності низької частоти і їх аналоги», М. ДМК-пресс, 2005; «Попередні підсилювачів низької частоти. Регулювальники гучності і тембру. Підсилювачі індикації», М, ДМК - пресс, 2008 (а. с. 44-52).
Рішенням Колегії по цивільних, комерційних і адміністративних справах Вищої судової палати від 11 січня 2017 року касаційна скарга, подана ОСОБА_2 через представника, адвоката Препеліца Міхаели визнана неприйнятною (а. с. 53-56).
06 лютого 2017 року ОСОБА_1 звернувся до компетентного суду України з клопотання про визнання і приведення у виконання рішення Кишинівського Апеляційного суду від 07 вересня 2016 року (а. с. 3, 4).
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК Українипровадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваного судового рішення, обговоривши доводи касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з огляду на таке.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до статті 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного Законодавства України.
В Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили (частина перша статті 81 Закону України «Про міжнародне приватне право»).
Згідно зі статтею 52 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, ратифікованої із застереженнями Законом № 240/94-ВР від 10 листопада 1994 року, винесені установами юстиції кожної з Договірних Сторін, що вступили в законну силу рішення, що не вимагають за своїм характером виконання, визнаються на територіях інших Договірних Сторін без спеціального провадження за умови якщо: а) установи юстиції запитуваної Договірної Сторони не винесли раніше по цій справі рішення, що вступило в законну силу; б) справа відповідно до цієї Конвенції, а у випадках, не передбачених нею, відповідно до законодавства Договірної Сторони, на території якої рішення повинне бути визнане, не відноситься до виняткової компетенції установ юстиції цієї Договірної Сторони.
Частиною першою статті 462 ЦПК України визначено, що рішення іноземного суду визнаються і виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.
За частиною першою статті 465 ЦПК України клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду подається до суду безпосередньо стягувачем (його представником) або відповідно до міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, іншою особою (її представником).
Відповідно до частини першої статті 466 ЦПК України клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду подається у письмовій формі і повинно містити: ім`я (найменування) особи, що подає клопотання, зазначення її місця проживання (перебування) або місцезнаходження; ім`я (найменування) боржника, зазначення його місця проживання (перебування), його місцезнаходження чи місцезнаходження його майна в Україні; мотиви подання клопотання.
Статтею 48 Договору між Україною і Республікою Молдова про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах від 13 грудня 1993 року, ратифікованого Україною Законом від 10 листопада 1994 року встановлено, що за умов, передбачених цим Договором, Договірні Сторони визнають і виконують на своїй території рішення судів з цивільних справ, винесені на території іншої Договірної Сторони.
Стаття 49 вказаного Договору між Україною і Республікою Молдова про правову допомогу визначає наступні умови, за яких рішення Договірної Сторони визнаються і виконуються: 1) відповідно до законодавства Договірної Сторони, на території рішення було винесено, воно набрало законної сили і підлягає виконанню, а в справах, що стосуються аліментних зобов`язань, також рішення, що не набрали законної сили, але підлягають виконанню; 2) суд, який виніс рішення, був компетентним на підставі цього Договору, а у випадку відсутності такого врегулювання в Договорі - на підставі законодавства тієї Договірної Сторони, на території якої рішення має бути визнане і виконане; 3) сторона не була позбавлена можливості захисту своїх прав, а у випадку обмеженої процесуальної здатності, - належного представництва, а зокрема, сторона, яка не прийняла участі в розгляді справи, отримала виклик в судове засідання своєчасно і належним чином; 4) справа між тими самими сторонами не була вже вирішена з винесенням рішення судом тієї Договірної Сторони, на території якої рішення має бути визнане і виконане, і якщо між тими самими сторонами не була раніше порушена справа в суді тієї Договірної Сторони, на території якої рішення має бути визнане і виконане; 5) рішення органу третьої держави між тими самими сторонами і в тій самій справі не було вже визнане або виконане на території тієї Договірної Сторони, де рішення має бути визнане і виконане; 6) при винесенні рішення застосовано законодавство відповідно з цим Договором, а у випадку відсутності такого врегулювання у Договорі - на підставі законодавства тієї Договірної Сторони, на території якої рішення має бути визнане і виконане.
Відповідно до статті 50 вищезазначеного Договору клопотання про визнання і виконання рішення може бути подане безпосередньо до відповідного суду тієї Договірної Сторони, на території якої рішення має бути визнане і виконане, або також за посередництвом суду, який розглядав справу в першій інстанції. До клопотання потрібно додати: 1) рішення або його завірену копію разом з підтвердженням, що рішення набрало законної сили і підлягає виконанню, а в справах, що стосуються аліментних зобов`язань, якщо рішення не набрало законної сили, разом з підтвердженням, що воно підлягає виконанню, якщо це не витікає з самого рішення, 2) документ, який підтверджує, що сторона, відносно якої винесене рішення і яка не приймала участь у розгляді справи, отримала виклик у судове засідання своєчасно і належним чином, згідно з законодавством тієї Договірної Сторони, на території якої рішення   було винесене; а в випадку обмеженої процесуальної здатності сторони - документ, який підтверджує, що та сторона була представлена належним чином, 3) завірений переклад   клопотання, а також документів, зазначених в підпунктах 1, 2, на мову тієї Договірної Сторони, на території якої рішення має бути визнане і виконане.
В пункті 12 постанови Пленуму Верховного суду України № 12 від 24 грудня                  1999 року Про порядок розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень судів іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України" зазначено, що клопотання про визнання й виконання рішень іноземних судів (арбітражів) суд розглядає у визначених ними межах і не може входити в обговорення правильності цих рішень по суті, вносити до останніх будь-які зміни.
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що рішення колегії у цивільних справах Апеляційної Палати Кишиніва від 07 вересня 2016 року, яке набрало законної сили 11 січня 2017 року після перегляду Колегії по цивільних, комерційних і адміністративних справах Вищої судової палати, підлягає виконанню на території України за місцем проживання відповідача; відповідач ОСОБА_2 приймав участь у розгляді справі через свого представника адвоката Препеліца Міхаєла та подавав касаційну скаргу на рішення судів першої та апеляційної інстанцій у справі, що свідчить про обізнаність щодо стягнення з нього грошових коштів.
Задовольняючи клопотання про надання дозволу на виконання на території України рішення Кишинівського Апеляційного суду Республіки Молдова від                     07 вересня 2016 року, суд апеляційної інстанції виходив з відсутності підстав для відмови у виконанні вказаного судового рішення. 
Верховний Суд погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції. 
Частиною першою статті 468 ЦПК України передбачено, що клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі випадки не передбачено, частина друга даної статті містить перелік випадків, коли у задоволенні клопотання може бути відмовлено: 1) якщо рішення іноземного суду за законодавством держави, на території якої воно постановлено, не набрало законної сили; 2) якщо сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином і вчасно повідомлено про розгляд справи; 3) якщо рішення ухвалене у справі, розгляд якої належить виключно до компетенції суду або іншого уповноваженого відповідно до закону органу України; 4) якщо раніше ухвалене рішення суду України у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що набрало законної сили, або якщо у провадженні суду України є справа у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, яка порушена до часу відкриття провадження у справі в іноземному суді; 5) якщо пропущено встановлений міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та цим Кодексом строк пред`явлення рішення іноземного суду до примусового виконання в Україні; 6) якщо предмет спору за законами України не підлягає судовому розгляду; 7) якщо виконання рішення загрожувало б інтересам України; 8) якщо раніше в Україні було визнано та надано дозвіл на виконання рішення суду іноземної держави у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що і рішення, що запитується до виконання; 9) в інших випадках, встановлених законами України.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що рішення колегії у цивільних справах Апеляційної Палати Кишиніва від 07 вересня 2016 року підлягає визнанню та виконанню на території України, оскільки підстав, визначених статтею 468 ЦПК України для відмови у задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання наведеного судового рішення, колегією суддів не встановлено. 
Доводи касаційної скарги, які є аналогічними доводам апеляційної скарги, що ОСОБА_1 звернувся з клопотанням про визнання і виконання рішення безпосередньо до відповідного суду, направлене до суду Головним територіальним управлінням юстиції у Київській області відповідно до Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затвердженої спільним наказом Мінюсту України та ДСА України від 27 червня 2008 року за № 1092/5/54, зареєстрованим в МЮ України 02 липня 2008 року за № 573/15264.
Згідно з пунктом 5.4 вказаної Інструкції мін`юст, отримавши іноземне клопотання відповідно до абзацу другого пункту 5.2, перевіряє наявність та чинність міжнародного договору України у відносинах із запитуючою державою, а також наявність документів, необхідних відповідно до міжнародного договору для визнання та виконання рішення іноземного суду в Україні. Якщо клопотання відповідає міжнародному договору України, Мін`юст через головне територіальне управління юстиції направляє іноземне клопотання до суду України за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника чи його майна.
Верховний Суд бере до уваги, що суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення ЄСПЛ від 28 жовтня                 1998 року у справі «Перес де Рада Каванил`єс проти Іспанії»).
З огляду на зазначене, обґрунтованим є висновок суду апеляційної інстанції, що клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на виконання на території України рішення Кишинівського Апеляційного суду Республіки Молдова від                       07 вересня 2016 року підлягає задоволенню, оскільки не встановлено підстав для відмови у його задоволенні.
Згідно із статтею 400 ЦПК України установлення фактичних обставин у справі, дослідження доказів і надання їм правової оцінки не належить до компетенції касаційного суду.
З огляду на встановлені фактичні обставини справи, Верховний Суд дійшов висновку, що суд апеляційної інстанції належним чином дослідив й оцінив подані заявником докази, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для відмови в задоволенні клопотання, а доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та власного тлумачення норм права та незгоди заявника із ухваленим у справі судовим рішенням. 
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення суду апеляційної інстанції - без змін із підстав, передбачених статтею 401 ЦПК України.
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Постанову Київського апеляційного суду від 14 листопада 2019 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                 Є. В. Петров
                                                                                                            С. Ю. Мартєв
                                                                                                            В. М. Сімоненко