Постанова
Іменем України
 
06 лютого 2020 року
м. Київ
справа № 346/1596/18
провадження № 61-44371св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Сердюка В. В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , відповідач - ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Коломийської міської ради, приватний нотаріус Коломийського міського нотаріального округу Григорець Марія Василівна,	
розглянувши у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Паламарчук Олена Анатоліївна, на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 24 травня 2019 року 
у складі судді П`ятковського В. І. та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 23 вересня 2019 року у складі колегії суддів: 
Томин О. О., Пнівчук О. В., Ясеновенко Л. В.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом 
до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Коломийської міської ради, приватний нотаріус Коломийського міського нотаріального округу Григорець М. В. (далі - приватний нотаріус Коломийського МНО), про визнання недійсними договорів купівлі-продажу.
Позовна заява мотивована тим, що  ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 11 лютого 2003 року належав житловий будинок АДРЕСА_1 . 
Також на підставі рішення Коломийської міської ради Івано-Франківської області від 05 листопада 2003 року № 556 ОСОБА_1 належала земельна ділянка площею 1 000 кв. м, для будівництва та обслуговування житлових будинків та господарських споруд, яка розташована на АДРЕСА_1 (державний акт на право власності на земельну ділянку серії ІФ № 043801 від 12 травня 2004 року).
На підставі рішення Коломийської міської ради Івано-Франківської області від 17 грудня 2003 року № 639 ОСОБА_1 належала земельна ділянка площею 1 183,36 кв. м, для ведення садівництва, яка розташована на АДРЕСА_1 (державний акт на право власності на земельну ділянку серії ІФ № 043802 від 12 травня 2004 року).
Позивач також вказувала, що у 2012 році із Російської Федерації приїхав її син ОСОБА_3 разом із цивільною дружиною ОСОБА_4 та неповнолітніми дітьми: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і вона дала згоду на проживання та реєстрацію їх у вказаному домоволодінні, про що було складено відповідну нотаріально посвідчену заяву від 15 липня 2015 року.
Весною 2016 року ОСОБА_1 стало відомо про борг її сина перед ОСОБА_2 , який вимагав негайного повернення коштів, тому під впливом вказаних обставин було досягнуто домовленості про передачу ОСОБА_2 у власність житлового будинку і земельних ділянок, власником яких є позивач. Із попередніх домовленостей випливало, що це буде формальна угода, метою якої буде забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_3 перед ОСОБА_2 , дітей з будинку виселено не буде, а нерухомість повернеться у власність позивача після погашення боргу.
22 квітня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , від імені якого діяв ОСОБА_8 , укладені договори купівлі-продажу житлового будинку та земельних ділянок, що перебували у власності позивача. При цьому жодних коштів від реалізації зазначеного майна позивач не отримувала. Її син із сім`єю проживають у спірному будинку і на даний час.
Посилаючись на те, що спірні правочини позивач уклала тимчасово, без наміру передачі майна у власність покупця, під впливом тяжких для неї обставин, на вкрай невигідних для неї умовах, за ціною, що набагато нижча від ринкової, ОСОБА_1 просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними господарськими будівлями та спорудами на АДРЕСА_1 , від 22 квітня 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Коломийського МНО Григорець М. В., застосувати наслідки недійсності даного договору та скасувати державну реєстрацію права власності на дане домоволодіння за ОСОБА_2 ; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,10 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , від 22 квітня 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Коломийського МНО Григорець М. В., застосувати наслідки недійсності даного договору та скасувати державну реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку за ОСОБА_2 ; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1183 га, для ведення садівництва, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , від 22 квітня 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Коломийського МНО Григорець М. В., застосувати наслідки недійсності даного договору та скасувати державну реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку за ОСОБА_2 .
Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16 серпня 2018 року залучено до участі у розгляді справи у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, Службу у справах дітей Коломийської міської ради.
Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 31 жовтня 2018 року залучено до участі у розгляді справи у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, приватного нотаріуса Коломийського міського нотаріального округу Григорець М. В.
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 24 травня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 23 вересня 
2019 року рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 24 травня 2019 року залишено без змін.
Судові рішення мотивовані тим, що позивач усвідомлювала мету та наслідки вчинених оспорюваних правочинів, була обізнана з усіма істотними умовами та не перебувала під впливом тяжких обставин, які б могли вплинути на її волевиявлення під час укладення договорів купівлі-продажу, у зв`язку з чим підстави для задоволення позову відсутні.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У касаційній скарзі скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Паламарчук О. А., просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що договори купівлі-продажу житлового будинку та земельних ділянок, були укладені позивачем під впливом тяжких обставин і на вкрай невигідних умовах, оскільки вона мала на меті допомогти своєму синові та його малолітнім дітям. 
Разом з тим, судами попередніх інстанцій не взято до уваги наявність боргу ОСОБА_3 перед ОСОБА_2 , який підтверджено розпискою.
Крім того, ціна, зазначена в договорах, є значно нижчою від реальної вартості даного нерухомого майна.
Доводи інших учасників справи
Інші учасники судового процесу не скористались правом подати відзив на касаційну скаргу, заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що  ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 11 лютого 2003 року належав житловий будинок 
АДРЕСА_1 . 
Також на підставі рішення Коломийської міської ради Івано-Франківської області від 05 листопада 2003 року № 556 ОСОБА_1 належала земельна ділянка площею 1 000 кв. м, для будівництва та обслуговування житлових будинків та господарських споруд, яка розташована на АДРЕСА_1 (державний акт на право власності на земельну ділянку серії ІФ № 043801 від 12 травня 2004 року).
На підставі рішення Коломийської міської ради Івано-Франківської області від 17 грудня 2003 року № 639 ОСОБА_1 належала земельна ділянка площею 1 183,36 кв. м, для ведення садівництва, яка розташована на АДРЕСА_1 (державний акт на право власності на земельну ділянку серії ІФ № 043802 від 12 травня 2004 року).
Також суди встановили, що 22 квітня 2016 року між ОСОБА_1 
як продавцем та ОСОБА_2 як покупцем, від імені якого діяв ОСОБА_8 , укладені договори купівлі-продажу житлового будинку та земельних ділянок, посвідчені приватним нотаріусом Коломийського МНО Григорець М. В.
Відповідно до умов вказаних договорів продавець продав, а покупець придбав житловий будинок, земельну ділянку площею 0,1000 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), та земельну ділянку площею 0,1183 га, для ведення садівництва, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Пунктом 2 частини першої статті 16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним.
Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Згідно з частинами першою, третьою, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Частиною першою статті 233 ЦК України передбачено, що правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.
Правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.
Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що позивач усвідомлювала мету та наслідки вчинених оспорюваних правочинів, була обізнана з усіма істотними умовами та не перебувала під впливом тяжких обставин, які б могли вплинути на її волевиявлення під час укладення договорів купівлі-продажу, суди дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.
Доводи касаційної скарги про те, що судами попередніх інстанцій не взято до уваги наявність боргу ОСОБА_3 перед ОСОБА_2 , який підтверджено розпискою, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.
Судами встановлено, що розписка, на яку посилається позивач як на підтвердження боргу ОСОБА_3 перед ОСОБА_2 , не може вважатися належним доказом відповідно до вимог статей 77, 78 ЦПК України таких зобов`язань, так як не відповідає вимогам даного документу.
Відповідно до статті 1047 ЦК України Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Згідно з частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Отже, за своєю суттю розписка про отримання у борг коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до копії розписки вбачається, що ОСОБА_3 взяв у борг у ОСОБА_2 2 960 доларів США, однак, вона не містить зобов`язання повернути ці кошти, дати та підпису боржника. Крім того, оригінал даної розписки знаходиться у позивача.
Таким чином, вказана розписка не може бути належним та достовірним доказом наявності позикових відносин між ОСОБА_3 та 
ОСОБА_2 , які змусили ОСОБА_1 вчинити оспорювані правочини.
Також посилання в касаційній скарзі на те, що ціна, зазначена в договорах, є значно нижчою від реальної вартості даного нерухомого майна, є безпідставними, оскільки для укладення спірних договорів купівлі-продажу ОСОБА_1 було надано нотаріусу виконані на її ж замовлення висновок експерта про вартість об`єкта експертної оцінки (житлового будинку з належними до нього будівлями і господарськими спорудами) від 08 квітня 2016 року, висновок експерта про експертно-грошову оцінку земельної ділянки площею 1 000 кв. м від 11 квітня 2016 року та висновок експерта про експертно-грошову оцінку земельної ділянки площею 1 183,36 кв. м 
від 11 квітня 2016 року, і саме зазначена у них вартість нерухомого майна відображена в договорах купівлі-продажу від 22 квітня 2016 року.
При цьому, згідно з умовами договору купівлі-продажу житлового будинку на момент його укладення сторони діяли вільно, цілеспрямовано, свідомо і добровільно, на власний розсуд, без будь-якого примусу, бажаючи реального настання правових наслідків та не помиляючись щодо обставин, обумовлених договором. Належних та допустимих доказів того, що позивач не отримувала кошти за продаж вказаного майна, остання суду не надала.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 
2010 року).
Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій є достатньо мотивованими та такими, що відповідають нормам закону.
Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками судів, в основному направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції. 
Щодо розподілу судових витрат
Відповідно до статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції в постанові розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Оскільки ухвалою Верховного Суду від 18 грудня 2019 року ОСОБА_1 відстрочено сплату судового збору у розмірі 1 409,60 грн за подання касаційної скарги у справі до ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, касаційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Паламарчук О. А., залишено без задоволення, судовий збір за подання касаційної скарги ОСОБА_1 у розмірі 1 409,60 грн підлягає стягненню з останньої на користь держави.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Паламарчук Олена Анатоліївна, залишити без задоволення.
Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області 
від 24 травня 2019 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 23 вересня 2019 року залишити без змін. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 1 409,60 грн.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:	І. М. Фаловська А. І. Грушицький В. В. Сердюк