ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2020                                                  м. Дніпро                            Справа №  904/5876/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Паруснікова Ю.Б. - доповідач;
суддів: Вечірка І.О., Верхогляд Т.А.
секретар судового засідання: Саланжій Т.Ю.
від позивача: Біжко Ю.О., ордер серії АЕ № 1016135 від 17.02.2020, адвокат;
від відповідача-2: Губа А.І., ордер серії ДП № 582/000028 від 24.02.2020, адвокат; інші учасники справи в судове засідання не з`явилися
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду матеріали апеляційної скарги фізичної особи-підприємця Євдокімова Юрія Юрійовича на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 20.12.2019 у справі № 904/5876/19 (суддя Євстигнеєва Н.М.) про відмову в забезпеченні позову
за позовом фізичної особи-підприємця Євдокімова Юрія Юрійовича, м. Дніпро 
до відповідача-1: Дніпровської міської ради, м. Дніпро
відповідача-2:  ОСОБА_1 , м. Дніпро
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача-1: Комунальне підприємство «Міськавтопарк» Дніпровської міської ради, м. Дніпро 
про скасування рішення та визнання недійсним договору оренди, -

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог, заяви про забезпечення позову та ухвали місцевого господарського суду.

Фізична особа-підприємець Євдокімов Юрій Юрійович звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом, в якому просить: 
- визнати протиправним та скасувати рішення Дніпровської  міської ради №248/49 від 23.10.2019 «Про поновлення договору оренди землі від 30.08.2011 (державна реєстрація від 20.02.2012 № 121010004000405) по АДРЕСА_1 (Чечелівський район) гр. ОСОБА_1. , по фактичному розташуванню будівельних споруд»;
- визнати додаткову угоду до договору оренди землі від 08.11.2019, посвідчену приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Літаш І.П. 08.11.2019 за реєстровим номером № 1514, укладену між Дніпровською міською радою та Лазарєвою Софією Овсіївною, на підставі рішення Дніпровської міської ради № 248/49 від 23.10.2019 - недійсною.
В обґрунтування заявлених позовних вимог ФОП Євдокімов Ю.Ю. зазначає, що рішення Дніпровської  міської ради № 248/49 від 23.10.2019 «Про поновлення договору оренди землі від 30.08.2011 (державна реєстрація від 20.02.2012             № 121010004000405) по вул. Енергетичній, 1Б (Чечелівський район)                        гр. ОСОБА_1 , по фактичному розташуванню будівельних споруд» постановлено з порушенням вимог чинного законодавства, яке призводить до порушення прав позивача та підлягає скасуванню, відповідно Додаткова угода до договору оренди землі від 08.11.2019 є недійсною.
18.12.2019 до Господарського суду Дніпропетровської області надійшла заява ФОП Євдокімова Ю.Ю. про забезпечення позову шляхом:
- зупинення дії рішення Дніпровської міської ради № 248/49 від 23.10.2019 «Про поновлення договору оренди землі від 30.08.2011 (державна реєстрація від 20.02.2012 №121010004000405) по АДРЕСА_1 (Чечелівський район)   гр. ОСОБА_1. , по фактичному розташуванню будівель і споруд»;
- заборони Лазарєвій С.О. будь-яким чином вчиняти перешкоди фізичній особі-підприємцю Євдокімову Ю.Ю. щодо користування земельною ділянкою (майданчиком для паркування), розташованої за адресою: м. Дніпро, вул. Енергетична, 1Б, в порядку та умовах, передбачених договором №456 ОП «Про організацію та експлуатацію майданчика для паркування» від 04.04.2018, укладеного між фізичною особою-підприємцем Євдокімовим Ю.Ю. та Комунальним підприємством «Міськавтопарк» Дніпровської міської ради.
Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що з моменту постановлення оскаржуваного рішення Дніпровської міської ради та укладення оскаржуваного договору оренди, відповідач-2 набуває статусу орендаря на земельну ділянку (майданчик для паркування), передану в користування позивача на підставі дійсного договору. 
Подальше проведення дій на виконання рішення міської ради № 248/49 від 23.10.2019 може призвести до того, що до вирішення спору по суті позивач буде позбавлений права користування земельною ділянкою (майданчиком для паркування), а усе обладнання та покращення, здійснені ним під час дії цього договору буде демонтоване. Наведене, в свою чергу, призведе до додаткових витрат позивача для відновлення порушеного права, зокрема шляхом ініціювання інших судових проваджень, до неможливості виконання своїх зобов`язань за договором від 04.04.2018 № 456 ОП «Про організацію та експлуатацію майданчика для паркування», укладеного між ФОП Євдокімовим Ю.Ю. та КП «Міськавтопарк» Дніпровської міської ради.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 20.12.2019 у задоволенні заяви ФОП Євдокімова Ю.Ю. про забезпечення позову - відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову місцевий господарський суд виходив з того, що спірне рішення виконано в частині: поновлення договору оренди землі від 30.08.2001 та укладання додаткової угоди до договору оренди землі від 08.11.2019, здійснено нотаріальне посвідчення приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Літаш І.П. 08.11.2019 за реєстровим номером №1514. 
Щодо п. 1. рішення міської ради про реєстрацію права комунальної власності на земельну ділянку площею 0,3245 га по вул. Енергетичній, 1Б за територіальною громадою м. Дніпра, то виконання рішення в цій частині не порушить права та охоронювані законом інтереси, на захист яких він звернувся з позовом до суду.
Тож, на думку місцевого господарського суду вжиття такого заходу до забезпечення позову як зупинення дії рішення міської ради, виконання якого вже відбулося в частині є недоцільним.
Крім того, суд зауважив, що у разі забезпечення позову у спосіб, який визначений в п. 1 заяви про забезпечення позову, без дослідження обставин справи та доказів, фактично судом буде вирішено спір по суті.
Відмовляючи позивачу в задоволенні другого пункту його заяви про заборону Лазарєвій С.О. будь-яким чином вчиняти перешкоди ФОП Євдокімову Ю.Ю. щодо користування земельною ділянкою (майданчиком для паркування) місцевий господарський суд зазначив про те, що позивач звернувся до суду з позовом немайнового характеру, задоволення якого не вимагатиме примусового виконання рішення, а відтак, на думку господарського суду, можливе настання негативних наслідків не є беззаперечним доказом для вжиття заходів забезпечення позову.          Суд здійснює захист реально порушених прав, а не тих, які ймовірно може бути порушено у майбутньому.

2. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги.

Не погодившись з рішенням суду ФОП Євдокімов Ю.Ю. оскаржує його в апеляційному порядку до Центрального апеляційного господарського суду.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги ФОП Євдокімов Ю.Ю. посилається на недотримання місцевим господарським судом положень про повне і всебічне з`ясування всіх обставин, порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про забезпечення позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що до вирішення спору по суті та подальшим виконанням рішення Дніпровської міської ради № 248/49 від 23.10.2019, позивач буде позбавлений права користування земельною ділянкою (майданчиком для паркування), яка була передана йому в користування на підставі діючого договору № 456 ОП «Про організацію та експлуатацію майданчика для паркування». 
Апелянт посилається на те, що в даний час він вже позбавлений права користування земельною ділянкою (майданчиком для паркування), на якій здійснюється демонтаж обладнання та зроблених ним покращень здійснених ним під час дії вказаного вище договору № 456 ОП, що призвело до додаткових витрат позивача для відновлення порушеного права, зокрема шляхом ініціювання інших судових проваджень.
Оскільки у даному спорі позивач звернувся з вимогами, які у разі їх задоволення судом, не вимагають подальшого примусового виконання рішення, то суд першої інстанції не мав досліджувати таку підставу забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а мала застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи не уможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Посилаючись на практику Верховного Суду (постанова від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18) де зазначено, що в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимог щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, позивач вважає, що судом першої інстанції не враховано дійсні обставини справи, чинність договору № 456 ОП від 04.04.2018, рішень Дніпровської міської ради № 38/17 від 21.12.2016 та № 587 від 30.11.2016, відповідно до яких у ФОП Євдокімова Ю.Ю. виникають певні обов`язки перед КП «Міскавтопарк» Дніпровської міської ради.
З урахуванням вищенаведеного апелянт просить колегію суддів Центрального апеляційного господарського суду апеляційну скаргу задовольнити; ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 20.12.2019 у справі                 № 904/5876/19 скасувати; заяву про забезпечення позову задовольнити; забезпечити позов ФОП Євдокімова Ю.Ю. у спосіб, що викладений у його заяві. 

3. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи інших сторін у справі.

Відповідач-2 проти задоволення апеляційної скарги позивача заперечувала, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 20.12.2019 у справі.
В обґрунтування своїх заперечень, викладених в письмових поясненнях, відповідач-2 вважає, що в силу приписів частин 1 та 2 ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову, яке допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідач-2 акцентує увагу колегії суддів на тому, що обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Натомість доводи, наведені позивачем у заяві про забезпечення позову, на думку відповідача-2, не свідчать про явну протиправність дій відповідачів.
Забезпечення позову у спосіб, визначений пунктом 1 заяви, відповідач-2 вважає недоцільним, оскільки вже відбулося часткове виконання рішення Дніпровської міської ради № 248/49 від 23.10.2019. При цьому, обставини справи та докази, можуть бути досліджені лише під час вирішення судом спору по суті, а тому, забезпечення позову саме на цій стадії судового процесу, призведе до порушення принципів рівності, змагальності та диспозитивності сторін, що суперечитиме інституту забезпечення позову.
Також, відповідач-2 зазначив, що позов ФОП Євдокімова Ю.Ю. є немайновим, а тому, у разі ухвалення судом рішення про його задоволення, останнє не вимагатиме примусового його виконання, а відтак, можливе настання негативних наслідків для позивача не може бути беззаперечним доказом для вжиття заходів забезпечення позову.
Крім того, відповідач-2 наголошує, що суд повинен здійснювати захист реально порушених прав, а не тих, які ймовірно можуть бути порушені у майбутньому.

4. Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини.

30.11.2016 Дніпропетровською міською радою прийнято рішення № 587  «Про затвердження Переліку спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів у м. Дніпрі». У зазначений Перелік були внесені зміни на підставі рішення Дніпровської міської ради № 175 від 20.02.2018 «Про внесення змін до Переліку спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів у м. Дніпрі», Перелік було доповнено та додано нові майданчики, які розташовані не у центральній частині міста, одним з яких був майданчик, розташований по вулиці Енергетичній, в районі буд.1Б.
04.04.2018 між Комунальним підприємством «Міськавтопарк» Дніпровської міської ради та позивачем укладено договір № 456ОП «Про організації та експлуатацію майданчика для паркування» за адресою: вул. Енергетична, в районі буд. 1Б. 
23.10.2019 Дніпровською міською радою прийнято рішення № 248/49 «Про поновлення договору оренди землі від 30.08.2011 (державна реєстрація від 20.02.2012 № 121010004000405) по АДРЕСА_1 (Чечелівський район)  гр. ОСОБА_1 , по фактичному розташуванню будівель та споруд».
08.11.2019 шляхом укладення додаткової угоди Дніпровська міська рада, поновила договір оренди землі від 30.08.2011 (орендар ОСОБА_1 ).
Позивач вважає, що рішення Дніпровської міської ради від 23.10.2019           № 248/49 та додаткова угода від 08.11.2019, якою гр. ОСОБА_1 поновлено договір оренди землі від 30.08.2011, суперечить положенням укладеного КП «Міськавтопарк» Дніпровської міської ради з ФОП Євдокімовим Ю.Ю. договору від 04.04.2018 № 456 ОП «Про організацію та експлуатацію майданчика для паркування» та рішенням Дніпровської міської ради № 38/17 від 21.12.2016 «Про затвердження Правил паркування транспортних засобів» та № 587 від 30.11.2016 «Про затвердження Переліку спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів у м. Дніпрі».
При поновленні договору оренди землі від 30.08.2011 з гр. ОСОБА_1 , відповідач-1 не врахував, що: 
- договір оренди від 30.08.2011 припинив свою дію;
- балансоутримувачем спірної земельної ділянки є КП «Міськавтопарк» Дніпровської міської ради з моменту такої передачі; 
- земельна ділянка використовується ФОП Євдокімовим Ю.Ю. на підставі договору № 456 ОП від 04.04.2018 «Про організацію та експлуатацію майданчика для паркування» укладеного з КП «Міськавтопарк»; 
- додаткова угода до договору оренди землі від 08.11.2019 укладена з порушенням ст. 33 Закону України «Про оренду землі».
18.12.2019 до Господарського суду Дніпропетровської області надійшла заява ФОП Євдокімова Ю.Ю. про забезпечення позову шляхом:
- зупинення дії рішення Дніпровської міської ради № 248/49 від 23.10.2019 «Про поновлення договору оренди землі від 30.08.2011 (державна реєстрація від 20.02.2012 № 121010004000405) по АДРЕСА_1  гр. ОСОБА_1 , по фактичному розташуванню будівель і споруд»;
- заборони ОСОБА_1 будь-яким чином вчиняти перешкоди ФОП   Євдокімову Ю.Ю. щодо користування земельною ділянкою (майданчиком для паркування), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку та на умовах, передбачених договором № 456 ОП «Про організацію та експлуатацію майданчика для паркування» від 04.04.2018, укладеного між фізичною особою-підприємцем Євдокімовим Ю.Ю. та Комунальним підприємством «Міськавтопарк» Дніпровської міської ради.
Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що з моменту постановлення Дніпровською міською радою оскаржуваного рішення та поновлення оскаржуваного договору оренди, відповідач-2 набуває статусу орендаря на земельну ділянку (майданчик для паркування), яка вже передана в користування позивача на підставі дійсного договору. 
Подальше проведення дій на виконання рішення міської ради № 248/49 від 23.10.2019, на думку заявника, може призвести до того, що до вирішення спору по суті позивач буде позбавлений права користування земельною ділянкою (майданчиком для паркування), а все обладнання та зроблені покращення, які ним були здійснені на виконання умов договору будуть демонтовані, що призведе до неможливості виконання своїх зобов`язань за договором № 456 ОП від 04.04.2018 та потягне за собою додаткові витрати, які позивач буде змушений робити з метою відновлення свого порушеного права, зокрема й шляхом ініціювання інших судових проваджень.
В підтвердження вказаних вище фактів, позивач зазначає, що згідно Акту обстеження стану майданчика для паркування від 07.10.2019, яким встановлено, що ФОП Євдокімовим Ю.Ю. на спірній земельній ділянці здійснено ремонт дорожнього покриття, проведено відновлення та ремонт паркану, встановлено та облаштовано приміщення для охорони, електричне обладнання, проведені лінії електромереж та укладено договір на технічне забезпечення електропостачання.
Розглянувши заяву ФОП Євдокімова Ю.Ю. про забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення міської ради та заборони гр. ОСОБА_1 будь-яким чином вчиняти перешкоди ФОП Євдокімову Ю.Ю. щодо користування земельною ділянкою (майданчиком для паркування), розташованої за адресою: м . Дніпро,  вул. Енергетична , 1Б, в порядку та умовах, передбачених договором № 456 ОП «Про організацію та експлуатацію майданчика для паркування» від 04.04.2018, місцевий господарський суд дійшов висновку про відмову в її задоволенні у повному обсязі, що і є предметом оскарження ухвали господарського суду в даній справі.

5. Мотиви з яких суд апеляційної інстанції відхиляє доводи викладені в ухвалі суду першої інстанції та задовольняє доводи апеляційної скарги.

Статтею 136 ГПК України передбачено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Згідно із ст. 137 ГПК України позов, серед іншого, забезпечується: забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 ч. 1 ст. 137 ГПК України.
У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача.
Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову (ч. 3 ст. 137 ГПК України).
За своєю правовою природою забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.
При цьому, забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та законних інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя.
Отже, питання задоволення заяви про застосування заходів до забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити припущення про утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у випадку невжиття відповідних заходів забезпечення позову.
Сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.
Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Тобто, у розумінні зазначених положень обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову.
З урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 73 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.
Обрані заходи забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.
Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Відмовляючи в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову в частині зупинення дії рішення Дніпровської міської ради № 248/49 від 23.10.2019, місцевий господарський суд, з висновками якого погоджується колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду, не виявив явної протиправності в діях відповідача-1 при прийнятті вказаного рішення, а відтак така протиправність повинна бути встановлена в ході розгляду даної справи з наданням оцінки фактам та обставинам, які будуть встановлені судом в процесі розгляду справи.
З поданих до позовної заяви документів вбачається, що спірне рішення виконано в частині: поновлення договору оренди землі від 30.08.2001 та укладання додаткової угоди до договору оренди землі від 08.11.2019, здійснено нотаріальне посвідчення приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Літаш І.П. 08.11.2019 за реєстровим номером №1514. 
Щодо п. 1. рішення міської ради про реєстрацію права комунальної власності на земельну ділянку площею 0,3245га по вул. Енергетичній,1Б за територіальною громадою м. Дніпра, то виконання рішення в цій частині не порушить права та охоронювані законом інтереси, на захист яких він звернувся з позовом до суду.
Тож, вжиття такого заходу до забезпечення позову як зупинення дії рішення міської ради, виконання якого вже відбулося в частині є недоцільним.
Крім того, у разі забезпечення позову на даній стадії у той спосіб, який визначений п. 1 заяви про забезпечення позову, без дослідження обставин справи та без доказів призведе до фактичного вирішення судом спору по суті, призведе до порушення принципу рівності усіх учасників перед судом та нівелюватиме вимоги статей 13,14 ГПК України, яка вказує на змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування судом всіх обставин справи, що суперечить інституту забезпечення позову.
Отже, правильним, на думку колегії суддів, є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вимог позивача про вжиття заходів до забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення Дніпровської міської ради    № 248/49 від 23.10.2019 «Про поновлення договору оренди землі від 30.08.2011 (державна реєстрація від 20.02.2012 №121010004000405) по АДРЕСА_1 (Чечелівський район) гр. ОСОБА_1 , по фактичному розташуванню будівельних споруд».
Разом з тим, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено у задоволенні заяви позивача в частині другої вимоги про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_1 будь-яким чином вчиняти перешкоди ФОП Євдокімову Ю.Ю. щодо користування земельною ділянкою (майданчиком для паркування), розташованої за адресою: АДРЕСА_1, в порядку та умовах, передбачених договором № 456 ОП       «Про організацію та експлуатацію майданчика для паркування» від 04.04.2018, укладеного між ФОП Євдокімовим Ю.Ю. та КП «Міськавтопарк» Дніпровської міської ради, з огляду на наступне.
За приписами ч. 5 та абз. 1 ч. 6 ст. 140 ГПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.
Питання задоволення заяви про застосування заходів забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку окремо, виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити висновок про те, що невжиття таких заходів матиме наслідки, визначені у ч. 2 ст. 136 ГПК України.
Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними із заявленими позивачем вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду за наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.
Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.
Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.
При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).
За приписами ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Кожен, чиї права та свободи, визначені в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (ст. 13 Конвенції).
Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
Поняття «ефективний засіб», за висновками Європейського суду з прав людини (рішення від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії»), передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
В ході вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Обов`язок доказування покладається на особу, яка подала заяву про забезпечення позову.
Отже основною метою вжиття заходів забезпечення позову є забезпечення в подальшому виконання судового рішення або ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Суд апеляційної інстанції зауважує на тому, що ФОП Євдокімов Ю.Ю. визначив предметом позову, зокрема вимогу про визнання додаткової угоди до договору оренди землі від 08.11.2019, посвідченої приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Літаш І.П. 08.11.2019 за реєстровим номером № 1514, укладену між Дніпровською міською радою та Лазарєвою Софією Овсіївною, на підставі рішення Дніпровської міської ради № 248/49 від 23.10.2019 - недійсною.
Як зазначалося вище, заява позивача про вжиття заходів забезпечення позову, обґрунтована існуванням загрози тому, що подальше проведення дій на виконання рішення міської ради № 248/49 від 23.10.2019, може призвести до того, що до вирішення спору по суті позивач буде позбавлений права користування земельною ділянкою (майданчиком для паркування), а все обладнання та зроблені покращення, які ним були здійснені на виконання умов договору будуть демонтовані, що призведе до неможливості виконання своїх зобов`язань за договором № 456 ОП від 04.04.2018 та потягне за собою додаткові витрати, які позивач буде змушений робити з метою відновлення свого порушеного права, зокрема й шляхом ініціювання інших судових проваджень.
Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
З цього приводу, суд апеляційної інстанції зазначає, що заборона     ОСОБА_1. будь-яким чином вчиняти перешкоди ФОП Євдокімову Ю.Ю. щодо користування земельною ділянкою (майданчиком для паркування) не співвідноситься з предметом позову про визнання додаткової угоди до договору оренди землі від 08.11.2019, укладеної між Дніпровською міською радою та Лазарєвою С.О., на підставі рішення Дніпровської міської ради № 248/49 від 23.10.2019 - недійсною.
Крім того, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду враховує те, що оскільки заявник звернувся до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку, судом першої інстанції не мала взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а мала застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.
Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 16.08.2018 по справі       № 910/1040/18.
Колегія суддів акцентує увагу, що земельна ділянка не може одночасно перебувати у користуванні двох осіб, у зв`язку з чим і виник даний спір. При цьому, колегія суддів зазначає, що у судовому засіданні, під час перегляду оскаржуваної ухвали в апеляційному порядку відповідач заявив про намір приступити до використання земельної ділянки, яку вже використовує позивач, що на думку колегії суддів є неприпустимим до вирішення спору по суті. 
На вищезазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції не зважив, та частково дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для забезпечення позову у даній справі в цілому, що вплинуло на правильність застосування норм процесуального права, тому з урахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги при перевірці в апеляційному порядку, знайшли своє часткове підтвердження, оскаржувана позивачем ухвала суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви ФОП Євдокімова Ю.Ю. про забезпечення позову частково.

6. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 2 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині.
Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що апеляційна скарга ФОП  Євдокімова Ю.Ю. підлягає задоволенню частково, а оскаржуване у цій справі судове рішення місцевого господарського суду, яким відмовлено в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову у даній справі, підлягає частковому скасуванню, з прийняттям нового судового рішення про часткове задоволення вимог заяви позивача про забезпечення позову.

Керуючись статтями 136-140, 269, 270, 275, 277, 281, 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Євдокімова Юрія Юрійовича - задовольнити частково.
Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 20.12.2019 у справі № 904/5876/19 - скасувати частково і ухвалити нове рішення.
Заяву фізичної особи-підприємця Євдокімова Юрія Юрійовича про забезпечення позову задовольнити частково.
Заборонити ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) будь-яким чином вчиняти перешкоди фізичній особі-підприємцю Євдокімову Юрію Юрійовичу (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ), щодо користування земельною ділянкою (майданчиком для паркування), розташованої за адресою:    м. Дніпро, вул. Енергетична, 1Б, в порядку та умовах, передбачених договором    № 456 ОП «Про організацію та експлуатацію майданчика для паркування» від 04.04.2018, укладеного між фізичною особою-підприємцем Євдокімовим Ю.Ю. та Комунальним підприємством «Міськавтопарк» Дніпровської міської ради.
В іншій частині заяви фізичної особи-підприємця Євдокімова Юрія Юрійовича про забезпечення позову - відмовити.
В іншій частині ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 20.12.2019 у справі № 904/5876/19 - залишити без змін.
Матеріали оскарження ухвали у справі № 904/5876/19 скерувати до Господарського суду Дніпропетровської області.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови підписано 02.03.2020.

Головуючий                                                                                Ю.Б. Парусніков

Судді:                                                                                          І.О. Вечірко

                                                                                                    Т.А. Верхогляд