ПОСТАНОВА
Іменем України

21 грудня 2019 року 
Київ
справа №0440/5583/18
адміністративне провадження №К/9901/66914/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Желєзного І.В. та Кравчука В.М., розглянувши у письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу № 0440/5583/18
за позовом ОСОБА_1 
до державного реєстратора виконавчого комітету Маломихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області Третяк Тетяни Василівни, виконавчого комітету Маломихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області, 
треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Позашкільний навчальний заклад мовна школа «Міжнародний дім», ОСОБА_2 , Шевченківська районна у місті Києві рада
про визнання протиправними дій державного реєстратора, скасування державної реєстрації, зобов`язання вчинити певні дії,
за касаційною скаргою ОСОБА_1  
на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 липня 2018 року (у складі судді Жукова Є.О.) та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 31 жовтня 2018 року (у складі колегії суддів Шальєва В.А., Білак С.В., Юрко І.В.),
В С Т А Н О В И В :
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
У лютому 2018 року ОСОБА_1 (далі також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до державного реєстратора виконавчого комітету Маломихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області Третяк Тетяни Василівни (далі також - відповідач 1, реєстратор), виконавчого комітету Маломихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області (далі також - відповідач 2, Виконком), за участю третіх осіб: Товариство з обмеженою відповідальністю «Позашкільний навчальний заклад мовна школа «Міжнародний дім» (далі також - третя особа 1, ТОВ «Позашкільний навчальний заклад мовна школа «Міжнародний дім»), ОСОБА_2 (далі також - третя особа 2, ОСОБА_2 ), Шевченківська районна у місті Києві рада (далі також - третя особа 3, Шевченківська райрада), в якому просив:
- визнати протиправними дії державного реєстратора щодо внесення змін до відомостей до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - ЄДР) по юридичній особі ТОВ «Позашкільний навчальний заклад мовна школа «Міжнародний дім», 
- скасувати державну реєстрацію реєстраційних дій, вчинених 29 травня 2018 року та 30 травня 2018 року за судовим рішенням із відповідною актуалізацією в ЄДР відомостей про перелік засновників (учасників) - ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , керівник - ОСОБА_2 .
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що дії Третяк Тетяни Василівни порушили право останнього на володіння, користування та розпорядження корпоративними правами Товариства з обмеженою відповідальністю «Позашкільний навчальний заклад мовна школа «Міжнародний дім».
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 липня 2018 року, яка залишена без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 31 жовтня 2018 року, відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі.
Відмовляючи у відкритті провадження в адміністративній справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що дану справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, зазначив при цьому, що в межах адміністративної юрисдикції суд надає оцінку правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень при здійсненні ним владних управлінських функцій, тобто, у даній справі - перевіряє дотримання реєстратором законодавства при здійсненні реєстрації права власності та не може вирішувати спір про наявність або відсутність у особи права власності на об`єкт нерухомого майна, правомірність набуття якого не визнається та оспорюється іншими особами. Тобто, надати відповідну оцінку правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень при здійсненні реєстрації права власності на нерухомість адміністративний суд може лише за умови, що право власності на таку нерухомість є визнаним, підтвердженим та ніким не оспорюється. Натомість, в справі № 0440/5583/18, оскаржуваним реєстраційним діям передує невирішений спір між його учасниками про право який виник між кінцевим бенефіціарним власником статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Позашкільний навчальний заклад мовна школа «Міжнародний дім», а саме позивачем у даній справі - ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .
Короткий зміст вимог касаційної скарги
Не погоджуючись з ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 липня 2018 року та постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 31 жовтня 2018 року, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ОСОБА_1 звернувся з касаційною скаргою до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, у якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Касаційна скарга подана 30 листопада 2018 року.
Ухвалою Верховного Суду від 11 грудня 2018 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 липня 2018 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 31 жовтня 2018 року за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора виконавчого комітету Маломихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області Третяк Тетяни Василівни, виконавчого комітету Маломихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області, треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Позашкільний навчальний заклад мовна школа «Міжнародний дім», ОСОБА_2 , Шевченківська районна у місті Києві рада про визнання протиправними дій державного реєстратора, скасування державної реєстрації, зобов`язання вчинити певні дії.
Ухвалою Верховного Суду від 12 лютого 2019 року справу № 0440/5583/18 передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі частини шостої статті 346 Кодексу адміністративного судочинства України.
Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року справу повернуто до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду для розгляду у відповідній колегії.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 грудня 2019 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: суддю-доповідача Берназюка Я.О., суддів Желєзного І.В. та Кравчука В.М.
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є кінцевим бенефіціарним власником статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Позашкільний навчальний заклад мовна школа «Міжнародний дім», вважає себе власником об`єкта нерухомого майна, а саме: капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Позашкільний навчальний заклад мовна школа «Міжнародний дім» розташованого за адресою: АДРЕСА_1. 
Підставою звернення до суду стали дії суб`єкта владних повноважень - державного реєстратора, пов`язані із внесенням відомостей до ЄДР щодо зміни складу його учасників та керівника, посилаючись при цьому на недотримання державним реєстратором встановленого законом порядку проведення такої реєстрації, відсутності у державного реєстратора доступу до ЄДР у зв`язку з анулюванням наказом Міністерства юстиції України № 124/5 від 20 квітня 2018 року державному реєстратору Третяк Т.В. доступу до реєстру.
Разом з тим, зі змісту позовної заяви судом встановлено, що незаконність, на думку позивача, реєстрації таких змін пов`язана з підробкою нотаріальних документів, «рейдерським захопленням» товариства, незаконним виключенням його та ОСОБА_2 зі складу учасників товариства.
Крім того, позивач посилається на знаходження під арештом корпоративних прав з червня 2017 року, накладеного в рамках кримінального провадження.
ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
У касаційній скарзі скаржник зазначає, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, оскільки предметом позову є незаконність рішення відповідача за наслідками здійснення розпорядчих функцій. Позивачем не заявлялися вимоги про визнання цивільних прав, тому цей спір не є похідним від спору про право і має розглядатися в порядку адміністративного судочинства. 
27 грудня 2018 року від ТОВ «Позашкільний навчальний заклад мовна школа «Міжнародний дім» надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому зазначено, що даний спір не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача та третіх осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади.
Від інших учасників справи відзиву на касаційну скаргу не надходило, що відповідно до частини четвертої статті 338 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду апеляційної інстанції у касаційному порядку.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, в якій зазначено, що суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з положенням частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Крім того стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Зазначеним вимогам процесуального закону ухвала Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 липня 2018 року та постанова Третього апеляційного адміністративного суду від 31 жовтня 2018 року відповідають, а вимоги касаційної скарги є необґрунтованими з огляду на наступне. 
Відповідно до частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 КАС України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ за статтею 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.
До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження (частина друга статті 2 КАС України).
У цій справі правовідносини стосуються правомірності дії державного реєстратора виконавчого комітету Маломихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області Третяк Тетяни Василівни, пов`язані з державною реєстрацією змін відомостей про перелік засновників (учасників) - ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , керівник - ОСОБА_2 ., що призвели до порушення прав позивача, зокрема, як він вважає, через підробку нотаріальних документів, що призвело до незаконного виключення його та ОСОБА_2 зі складу учасників товариства.
З висловлених позивачем у ході розгляду справи мотивів звернення до суду вбачається, що оскаржуваними діями було порушено його права на володіння, користування та розпорядження корпоративними правами ТОВ «Позашкільний навчальний заклад мовна школа «Міжнародний дім».
Відносини, пов`язані з реєстрацією змін до установчих документів, регулюються Господарським кодексом, Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. 
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 12 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній на час подання позову) господарським судам були підвідомчі справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов`язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, правами та обов`язками учасників (засновників, акціонерів, членів) такої особи, крім трудових спорів. 
Вирішуючи питання про віднесення спору до юрисдикції адміністративного суду, слід ураховувати не лише суб`єктний склад правовідносин, які склалися між сторонами, а й сутність (характер) таких правовідносин.
Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника.
Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин. Спір є приватноправовим також у тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.
У справі, що розглядається, оскаржуються реєстраційні дії, стосовно яких існує невирішений корпоративний спір, у межах якого можуть бути розв`язані й питання, пов`язані з реєстрацією змін відомостей до ЄДР щодо зміни складу учасників та керівника, тобто такі правовідносини обумовлені необхідністю захисту прав не у сфері публічно-правових відносин, а корпоративних та майнових прав, що виключає розгляд цієї справи в порядку адміністративного судочинства.
Беручи до уваги наведене й ураховуючи суть спірних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку, що спір щодо правомірності дій державного реєстратора, які пов`язані з реєстрацією змін до установчих документів не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів.
За таких обставин, спір у цій справі не може вирішуватися за правилами адміністративного судочинства.
Відповідно до статті 1 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. 
Згідно статті 1 ГК України господарські відносини виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб`єктами господарювання, а також між цими суб`єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання.
Відповідно до частин першої та другої статті 20 ГК України, держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів. Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 12 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній на час подання позову) господарським судам були підвідомчі справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов`язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, правами та обов`язками учасників (засновників, акціонерів, членів) такої особи, крім трудових спорів. 
Як убачається з матеріалів справи, спірні правовідносини виникли між ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ТОВ «Позашкільний навчальний заклад мовна школа «Міжнародний дім». Крім того, сторони не зазначали про розгляд пов`язаних справ в інших судах.
З огляду на наведене, колегія суддів зазначає, що цей спір має вирішуватися в порядку господарського судочинства.
Важливо, що на момент прийняття рішень судами першої та апеляційної інстанції у цій справі, Верховним Судом України, зокрема, в ухвалах від 25 червня 2008 року у справі № 6-7130св08, від 16 липня 2008 року у справі № 6-7848св08, від 24 грудня 2008 року у справі № 6-24762св06, від 03 листопада 2010 року у справі № 6-47828св10 та у постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 522/27392/13-ц, вже була висловлена правова позиція стосовно поширення юрисдикції господарських судів на спори, що виникають з корпоративних правовідносин, пов`язаних з державною реєстрацією змін до установчих документів.
Аналогічна правова позиція щодо визначення судової юрисдикції у справах з аналогічним предметом позову міститься, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 805/4506/16-а, від 22 серпня 2018 року у справі № 805/4505/16-а, від 28 листопада 2018 року у справі № 815/3490/16.
Колегія суддів не вбачає підстав для відступу від цієї правової позиції.
Суд також враховує, що в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 0440/5583/18 зазначено, що існує усталена практика Великої Палати Верховного Суду у спорах про скасування дій та рішень державного реєстратора про державну реєстрацію змін до установчих документів юридичної особи. Зокрема, правова позиція про те, що такі спори підлягають розгляду в порядку господарського судочинства була висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 05 червня 2018 року у справі № 805/4506/16-а, від 22 серпня 2018 року у справі № 805/4505/16-а, від 20 серпня 2019 року у справі № 805/2556/15-а, від 21 серпня 2019 року у справі № 826/4311/15 та інших.
Таким чином, сформована відповідно до статей 37, 45 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та статті 346 КАС України практика Великої Палати Верховного Суду (постійно діючий колегіальний орган Верховного Суду, що забезпечує, зокрема, здійснення перегляду судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права) стосовно обов`язку касаційного суду, встановивши порушення судами правил юрисдикції адміністративних судів, закривати провадження у справі незалежно від доводів касаційної скарги, має вже сталий характер.
Метою розгляду однакової категорії справ у межах судів однієї юрисдикції є, серед іншого, забезпечення єдності судової практики.
Зокрема, Європейська комісія за демократію через право (Венеціанська комісія) у виходить з того, що принцип правової визначеності (legal certainty) має важливе значення для довіри до судової системи і верховенства права; правова визначеність також сприяє розвитку та економічного прогресу; необхідно, щоб суди, особливо вищі суди, створювали механізми для запобігання конфліктам та забезпечення узгодженості їхньої судової практики (Доповідь Венеціанської комісії № 512/2009 "Про верховенство права" (Venice Commission: the Rule of Law), що була прийнята на 86-му пленарному засіданні 25-26 березня 2011 року на основі зауважень її членів; п. 44-50).
Колегія суддів також враховує, що у рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 Конституційний Суд України встановив, що положення частини другої статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що конституційне право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантовано кожному; реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом.
Таким чином, конституційне право особи на звернення до суду кореспондується з її обов`язком дотримуватися встановлених процесуальним законом механізмів (процедур).
Згідно з висновками Конституційного Суду України, що сформовані у рішенні від 09 вересня 2010 року № 19-рп/2010, забезпечення прав і свобод потребує, зокрема, законодавчого закріплення механізмів (процедур), які створюють реальні можливості для здійснення кожним громадянином прав і свобод (абзац четвертий підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 24 грудня 2004 року № 22-рп/2004). До таких механізмів належить структурована система судів і види судового провадження, встановлені державою. Судовий захист вважається найбільш дієвою гарантією відновлення порушених прав і свобод людини і громадянина.
В Україні систему судів утворено згідно з положеннями статей 6, 124, 125 Конституції України із застосуванням принципу спеціалізації з метою забезпечення найбільш ефективних механізмів захисту прав і свобод людини у відповідних правовідносинах.
Законом України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що судова влада реалізується шляхом здійснення правосуддя у рамках відповідних судових процедур (частина перша статті 5); суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення (частини перша статті 18). Головними критеріями судової спеціалізації визнається предмет спірних правовідносин і властива для його розгляду процедура. Процесуальними кодексами України встановлено неоднакову процедуру судового провадження щодо різних правовідносин.
На підставі положень Конституції України про судову спеціалізацію (частина перша статті 125) і про гарантування кожному права на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частина друга статті 55) в Україні утворено окрему систему судів адміністративної юрисдикції. Захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень визначено як безпосереднє завдання адміністративного судочинства (частина перша статті 2 КАС України). Адміністративне судочинство як спеціалізований вид судової діяльності стало тим конституційно і законодавчо закріпленим механізмом, що збільшив можливості людини для здійснення права на судовий захист від протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.
Системний аналіз вказаних норм Конституції та законів України дає підстави стверджувати, що розмежування юрисдикційних повноважень у межах спеціалізації судів підпорядковано гарантіям права кожної людини на ефективний судовий захист.
Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що здійснення правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів, спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру. У цьому пункті закріплене "право на суд" разом із правом на доступ до суду складають єдине ціле (див. mutatisрішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Ґолдер проти Сполученого Королівства" ("Golder v. the"), заява № 4451/70, п. 36). Проте ці права не є абсолютними та можуть бути обмежені, але лише таким способом і до такої міри, що не порушує сутність вказаних прав (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі "Станєв проти Болгарії" ("Stanev v. Bulgaria"), заява № 36760/06, п. 230).
Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами ЄСПЛ розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.
Європейський суд з прав людини у пункті 44 Рішення у справі "Доббертен проти Франції" зазначив, що частина перша статті 6 Конвенції змушує держав-учасниць організувати їх судову систему в такий спосіб, щоб кожен з їх судів і трибуналів виконував функції, притаманні відповідній судовій установі (Dobbertin v. France № 13089/87).
Суд також враховує позицію ЄСПЛ, висловлену в справі «Омельченко проти України» (заява № 45965/08) про визнання заяви, яка стосувалася розмежування юрисдикцій між адміністративним та цивільними судами, неприйнятною у зв`язку з відсутністю порушення права заявника на доступ до суду; Суд нагадав, що згідно з його прецедентною практикою, п. 1 ст. 6 Конвенції закріплює «право на суд», в якому право на доступ до суду (тобто право на звернення до національних судів) становить лише один з його аспектів; для того щоб право на доступ було ефективним, особа повинна мати чітку, практичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (Bellet v. France, № 23805/94 п. 36, «Церква села Сосулівка проти України» № 37878/02 п. 50; Суд зазначає, що заявники мали можливість порушити провадження в національних судах, а суди ухвалити рішення, виходячи із суті їхніх позовів, незважаючи на початкову затримку, викликану питаннями щодо відповідної юрисдикції.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Беручи до уваги наведене й ураховуючи суть спірних правовідносин, правовий статус учасників справи, колегія суддів дійшла до висновку про те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі є законними та обґрунтованими і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в них повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.
Оскільки колегія суддів залишає в силі рішення суду попередньої інстанції, то відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.
Керуючись статтями 3, 341, 343, 345, 349, 350, 355, 356, 359, пунктом 4 Перехідних положень КАС України,
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 липня 2018 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 31 жовтня 2018 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                                     Я.О. Берназюк 
Судді:                                                                                                               І.В. Желєзний
                                                                                                              В.М. Кравчук