КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
_________________________
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
справа №752/21223/18                           Головуючий у 1-й інстанції суддя: Хоменко В.С.
 
12 лютого 2020 року                                                                                                                м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :
судді-доповідача - Саліхова В.В.
суддів: Вербової І.М., Шахової О.В., 
 
розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК Українив м. Києві апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13 листопада 2019 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС» про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, 
 
ВСТАНОВИВ:
 
У жовтні 2018 року  ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ПрАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» та просив стягнути з відповідача за несвоєчасну виплату страхового відшкодування пеню у розмірі 15 393,43 грн., 3 % річних у розмірі 1 409,26 грн., суму інфляційних витрат у розмірі 4 451,35 грн., а також суму судового збору у розмірі 704,80 грн. та суму витрат на правову допомогу у розмірі 2 550,00 грн.
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 13 листопада 2019 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Посилається на порушення судом норм матеріального права.
В обґрунтування своїх доводів вказує, що в строк відповідач сплатив лише частину страхового відшкодування, а решту суми була стягнута за рішенням суду від 19.07.2018 та отримана лише 25.09.2018. Зазначає, що відповідач на 312 днів з 17.11.2017 по 25.09.2018 прострочив виплату страхового відшкодування у розмірі 54 955,03 грн., а тому боржник який прострочив виконання зобов`язання має сплатити пеню, 3% річних та інфляційні втрати.
ПрАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» відзив на апеляційну скаргу у встановлені строки не подало.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна не підлягає задоволенню.
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ст. 625 ЦК України не підлягає застосуванню до виниклих між сторонами правовідносин. Суд вважає необґрунтованою вимогу ОСОБА_2 про стягнення з ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» пені в розмірі 15 393,43 грн.
З таким висновком суду погоджується колегія суддів, враховуючи наступне.
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/3382/2020	
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 01.07.2017 на вул. Миколаївське шосе у м. Одесі з вини водія автомобіля «ВАЗ» державний номерний знак  НОМЕР_1 ОСОБА_3 сталась дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої було пошкодженого належний ОСОБА_2 автомобіль «Volkswagen CC» державний номерний знак НОМЕР_2 .
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 на момент скоєння ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» відповідно до Полісу ОСЦПВВНТЗ №АК 3457404.
17.08.2017 ОСОБА_2 звернувся до страхової компанії із заявою про виплату суми страхового відшкодування.
01.11.2017 ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» було виплачено страхове відшкодування у розмірі 44 044,97 грн.
Не погоджуючись з розміром відшкодування, позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення несплаченої частини страхового відшкодування.
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19.07.2018 у справі №752/2882/18 за позовом ОСОБА_2 до ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» про стягнення несплаченої частини страхового відшкодування позов задоволено. Стягнуто з ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» на користь ОСОБА_2 суму страхового відшкодування у розмірі 54 955,03 грн. (а. с. 9-12).
29.08.2018 Голосіївським районним судом м. Києва видано виконавчий лист               № 752/2882/18 з примусового виконання зазначеного рішення суду.
10.09.2018 приватним виконавцем виконавчого округу міста Київ Яцишиним А.М. було відкрито виконавче провадження № 57184265 (а. с. 50-51).
12.09.2018 відповідач на виконання судового рішення в рамках виконавчого провадження № 57184265 здійснило виплату в розмірі 54 955,03 грн. на рахунок приватного виконавця (а. с. 52, 53).
Вказана сума була перерахована позивачу 25.09.2019 (а. с. 14).
ОСОБА_2 зазначив, що через прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, а саме: невиплату суми страхового відшкодування у повному обсязі, до відповідача підлягають застосуванню санкції, передбачені ст. 625 ЦК України, а також пеня, у відповідності до п. 35.6 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Враховуючи вищевикладене, позивач звернувся до суду із відповідним позовом.
Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні або іншій особі визначену у договорі грошову суму, а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
За правилами ст. 9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.
Статтею 9 вказаного Закону передбачено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.
У ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» визначено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.
Відповідно до п. 35.1 ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі Закону), для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Пунктом 35.2. зазначеної статті передбачено, що до заяви додаються: документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником.
Відповідно до вимог п. 36.2 Закону страховик протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення (МТСБУ) зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.
Відповідно до вимог ч. 1 п. 36.2 ст. 36 Закону страховик не пізніше 90 днів з моменту отримання заяви про виплату страхового відшкодування, у випадку прийнятого позитивного рішення, повинен сплатити таке відшкодування.
Відповідно до вимог п. 36.4. ст. 36 Закону виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування).
Аналіз наведених норм права дає можливість зробити висновок про те, що Страхова компанія сплачує потерпілій особі суму страхового відшкодування заподіяної шкоди у разі належного повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.
Матеріали справи свідчать, що 01.11.2017 ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» (страховою компанією винної особи) було виплачено  ОСОБА_2 - потерпілому страхове відшкодування у розмірі 44 044,97 грн.
Між сторонами в подальшому виник спір стосовно розміру страхового відшкодування, який було вирішено судом після чого позивач і набув право на страхове відшкодування у розмірі вказаному у рішенні суду. 
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що право на отримання суми у розмірі 54 955,03 грн. виникло у позивача лише на підставі відповідного рішення суду, а не з часу первісного звернення до страхової компанії з приводу виплати страхової суми за обставин зазначених вище. 
За наведеного доводи позивача про те, що право на отримання спірної суми страхового відшкодування у нього виникло з часу первісного звернення до страхової компанії колегія суддів вважає безпідставним.
Щодо позовних вимог про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, колегія суддів вважає наступне.
Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання.
За частиною другою цієї статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За правилами статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Пунктом 36.5. статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.
Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно зі статтею 511 ЦК України у випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.
Проаналізувавши норми статей 524, 533-535, 625 ЦК України, можна дійти висновку, що грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів.
Таким чином, грошовим зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
У частині третій статті 510 ЦК України визначено, що якщо кожна зі сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.
Отже, грошовим слід вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора.
Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачається передача грошей як предмета договору або сплата їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.
Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про надання послуг, оскільки він установлює ціну договору - страхову суму.
Отже, можна зробити висновок, що правовідносини з виплати страхового відшкодування, які склалися між сторонами у справі є грошовим зобов`язанням.
Таким чином, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.
Під час розгляду справи встановлено, що саме на підставі рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19.07.2018 у справі №752/2882/18 визначена сума страхового відшкодування та стягнуто з ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» на користь ОСОБА_2 - 54 955,03 грн. (а. с. 9-12).
Таким чином, необхідність виплати страхового відшкодування у розмірі 54 955,03 грн. встановлено зазначеним рішенням суду, яке невідкладно виконано відповідачем.
За наведеного, у даній ситуації відсутнє прострочення виконання грошового зобов`язання, обов`язок якого виник на підставі рішення Голосіївського районного суду        м. Києва від 19.07.2018.
Отже, доводи апеляційної скарги про те, що відповідач на 312 днів з 17.11.2017 по 25.09.2018 прострочив виплату страхового відшкодування у розмірі 54 955,03 грн., а тому боржник який прострочив виконання зобов`язання має сплатити пеню, 3% річних та інфляційні втрати не знайшли свого підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.
Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону та матеріалам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи висновки суду не спростовують.
Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Враховуючи наведені обставини та вимоги ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374, 375, 381-384, 389-390 ЦПК України, суд -
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13 листопада 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених ст. 389 ЦПК України.
 
Головуючий:                                                            В.В. Саліхов

Судді:                                                                        І.М. Вербова

                                                                                  О.В. Шахова