Номер провадження: 22-ц/813/2558/20 
Номер справи місцевого суду: 495/3365/16
Головуючий у першій інстанції Боярський О.О.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2020 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
Головуючого-судді Комлевої О.С.,
суддів Сегеди С.М., Гірняк Л.А.,
з участю секретаря Ткачука В.О.,
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку Товариства співвласників квартир «Комсомолець»,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_2 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10 вересня 2018 року, ухваленого у складі суддіБоярського О.О., повний текст рішення складено 17.09.2018 року, -
в с т а н о в и в:
У квітні 2016 року, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , зазначаючи у якості третьої особи Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку товариства співвласників квартир «Комсомолець» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої затопленням квартири.
Після уточнення своїх позовних вимог позивач просила суд стягнути з відповідача на користь позивача вартість відновлювального ремонту у розмірі 11 007 грн., вартість електродуховки 7000 грн., 50 грн. сплату за висновок про ушкодження електродуховки, 6 625 грн. витрати на правову допомогу, 1122, 42 грн. судові витрати за сплату судового збору матеріальну шкоду в сумі 11 007 грн., а всього сума складає 25804 грн., та з урахуванням індексу інфляції сума матеріальної шкоди 33855,40 грн., моральну шкоду в сумі 50 000 грн. та понесені судові витрати, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу в сумі 6625 грн., витрат, пов`язаних з отриманням доказів в сумі 7000 грн. (оплати за проведення експертизи) та судового збору в сумі 1550 грн. (а.с. 96-100 т. 2).
У обґрунтування свого позову позивачка зазначала, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 . 25.02.2016 року та 26.02.2016 року з вини відповідача, яка проживає поверхом вище, було залито водою нещодавно відремонтовану квартиру позивача, про що були складені відповідні акти.
В результаті залиття квартири позивачу ОСОБА_3 O ОСОБА_4 завдано матеріальну та моральну шкоду.
Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області 10 вересня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволений частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 26107,98 грн., моральну шкоду в сумі 10 000 грн., понесені судові витрати у розмірі 6625 грн. – витрати на професійну правничу допомогу; 7000 грн. – витрати пов`язані з отримання доказів, а також судовий збір в розмірі 704,80 грн. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 , звернулась з апеляційною скаргою, в якої зазначає, що рішення суду винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, рішення суду необґрунтоване, а тому просить рішення суду скасувати, та в задоволенні позову відмовити.
У обґрунтування своєї апеляційної скарги ОСОБА_2 , зазначає, що судом прийнято як основний доказ акти, які були складені з порушенням, та за її відсутності, висновки щодо причини залиття є припущеннями інших власників квартир, експертом не встановлено дійсну причину залиття квартири, а також вирішуючи питання про стягнення витрат на правову допомогу, суд не звернув уваги на те, що в матеріалах справи відсутній договір, а є в наявності лише доручення.
У своєму відзиві ОСОБА_5 , представник ОСОБА_1 , зазначає, що доводи апеляційної скарги не містять підстав для скасування рішення суду, яке ґрунтується на вимогах закону та є справедливим і обґрунтованим.
Указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», ліквідовано Апеляційний суд Одеської області, створено Одеський апеляційний суд, який здійснює правосуддя в апеляційному окрузі, який включає Одеську область, з місцезнаходженням у м. Одесі.
Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно - територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.
Частиною 5 ст. 31 ЦПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду.
На виконання вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ЦПК України рішенням зборів Одеського апеляційного суду від 28.12.2018 №1 днем початку роботи суду визначено 03.01.2019 року, до якого підлягають передачі всі справи, що перебували в провадженні Апеляційного суду Одеської області.
За результатами автоматичного розподілу після створення нового суду визначено склад колегії суддів під головуванням судді Комлевої О.С. (а.с. 197 т. 2).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 31 січня 2019 року, цивільна справа за апеляційною скаргою ОСОБА_2 була прийнята до провадження та призначена до розгляду, з урахуванням навантаження на суддів Одеського апеляційного суду.
Справа призначалась до розгляду у судові засідання 13.03., 15.05.,16.10., 05.12, однак її розгляд було відкладено з об`єктивних причин, а саме: неналежне сповіщення, неявка сторін, хвороба судді (а.с. 199 т. 2, а.с. 58-61, 71 т. 3). 
При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на наступне.
Поняття розумних строків розгляду справи в контексті ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нетотожне (неідентичне) поняттю процесуальних строків в національних системах права. Право Європейського Суду з прав людини є «автономним» і його тлумачення Судом Конвенції не пов`язане з тлумаченням права національними судами.
В пункті 1.6. Європейської хартії про статус суддів (Рада Європи, 1998 р.) з урахуванням положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом» зазначено, що на державу покладається обов`язок забезпечувати суддів всіма засобами, необхідними для належного виконання їхніх завдань, і зокрема, для розгляду справ в межах розумного періоду часу.
У пункті 33, 35 Рекомендації СМ/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки, ухваленою Комітетом Міністрів Ради Європи 17 листопада 2010 року, підкреслено, що кожна держава повинна виділяти судам достатньо ресурсів, приміщень та устаткування, щоб вони могли функціонувати відповідно до стандартів, викладених у ст.6 Конвенції, а також щоб судді могли ефективно працювати.
У судах має працювати достатня кількість суддів та кваліфікований допоміжний персонал.
Тому, незабезпечення належного функціонування судової системи через відсутність достатньої кількості суддів, у зв`язку з надмірним навантаженням, унеможливлює розгляд справ у строки, передбачені національним законодавством.
З січня 2019 року по січень 2020 року внаслідок автоматизованого розподілу в провадженні судді Комлевої О.С. перебувало понад 800 справ.
З урахуванням надмірного навантаження, яке виходить за межі фізичних можливостей, недостатньою кількістю суддів (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 16), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці і т.п.), суд апеляційної інстанції позбавлений можливості розглянути справу у строки, передбачені національним законом.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників учасників справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду підлягає зміні з наступних підстав.
Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Однак зазначеним вимогам оскаржуване рішення відповідає не в повній мірі.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частини 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 .
Відповідач ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_2 .
25.02.2016 року та 26.02.2016 року квартира позивачки ОСОБА_1 була залита, про що були складені акт № 1 та акт № 2.
Відповідно до акту № 1 від 25.02.2016 року, складеним членами комісії Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку Товариства власників квартир «Комсомолець», встановлено, що крани водопостачання стояка були перекриті о 22.00 годині та тиску в системі не було, вода виливалась, в період затоплення, примусовим способом, не з центрального водопостачання кухні, а будь-яким іншим способом із квартири АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_2 Причиною затоплення квартири АДРЕСА_4 виявилось халатне ставлення АДРЕСА_3 .
Відповідно до акту № 2 від 26.02.2016 року, складеним членами комісії Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку Товариства власників квартир «Комсомолець», встановлено, що крани водопостачання кухонного стояка були перекриті о 22.00 годині 25.02.2016 року не відкривались, відповідно, тиску в системі не було, затоплення продовжилось в кухні та коридорі та лише після перекриття кранів водопостачання ванної та туалету затоплення припинилось.
Згідно з актом огляду квартири АДРЕСА_3 , який стався 26.02.2017 року 9 год. 20 хв. (тобто за 40 хвилин до другого залиття нижче розташованої квартири АДРЕСА_4 , яку затопило о 10.00 годині) підлога на кухні залита нечистотами з каналізаційного стояка, харчові відходи, каламутна рідина, піна, що вказує про можливе засмічення каналізації від мийки квартири АДРЕСА_3 до центрального стояка. Слід зазначити, що на момент складання акту огляду квартири № 23 від 26.02.2016 року наявність затору або його відсутність шляхом протоки води ніхто не перевіряв.
Також судом встановлено, що факти затоплення квартири позивача, які відбулись 25.02.2016 року та 26.02.2016 року підтверджуються не тільки письмовими доказами, а і поясненнями, допитаних у судовому засіданні свідків:  ОСОБА_6 ,  ОСОБА_7 ,  ОСОБА_8 ,  ОСОБА_9 ,  ОСОБА_10 , які зазначили, що залиття квартири АДРЕСА_4 , де проживає ОСОБА_1 відбулось саме з квартири АДРЕСА_3 , де проживає ОСОБА_2 .
Крім того, факт затоплення квартири позивача підтверджується висновком від 29.09.2017 року № 09/04 судової будівельно-технічної експертизи, яким встановлено, що згідно з актом № 2 від 26.02.2017 року після другого затоплення квартири АДРЕСА_4 , яке відбулося 26.02.2016 о 10.00 годині, було перевірено кухонне водовідведення шляхом протоки води з п`ятого поверху до підвалу та встановлено, що в стояку стік води був вільний, що виключає утворення повітряної пробки та інших видів засмічень у вертикальній каналізаційній системі п`ятиповерхового житлового будинку по АДРЕСА_5 між першим та другим поверхом (між квартирами №№ 19 та 23).
Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що наявні в матеріалах справи письмові докази та пояснення свідків, підтверджують обставини того, що затоплення квартири ОСОБА_1 25.02.2016 року та 26.02.2016 року сталося саме з вини відповідача ОСОБА_2 .
Колегія суддів з вказаними висновками суду погоджується, з наступних підстав.
Відповідно до ч.2 ст. 383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.
Частиною 3 статті 386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України - майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Згідно з пунктом 9 вищевказаної Постанови відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду і якості, виправити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі, застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди.
Згідно з ч.2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Проте, з висновком суду про стягнення матеріальної шкоди з врахуванням індексу інфляції у розмірі 26107,98 грн., яка виразилась у затопленні кватири та пошкодженні електродуховки Zanussi, колегія суддів погоджується не в повній мірі, з тих підстав, що такий висновок відповідає не в повній мірі обставинам справи.
Відповідно до висновку від 29.09.2017 року № 09/04 судової будівельно-технічної експертизи встановлено, що вартість ремонтно-відновлювальних робіт квартири АДРЕСА_1 в результаті затоплення 25.02.2016 року і 26.02.2016 року склала 13 302 грн. Перелік робіт, необхідних для відновлення колишнього стану приміщень квартири АДРЕСА_1 , приведений в локальному кошторисі № 2-1-1 на ремонтно-відновлювальні роботи (див. додаток № 3 до висновку № 09/04).
Відповідно до ч. 2 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом першої інстанції в розмір матеріальної шкоди, також була включена вартість електродуховки Zanussi модель ZBQ-691 серійний номер НОМЕР_1 , яку позивач оцінила на суму 7000 грн.
Однак, у відповідності до ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтвердженими іншими засобами доказування.
В порушенні вимог процесуального права, судом не звернута увага на ту обставину, що матеріали справи не містять доказів вартості пошкодженого майна, а також відсутні докази про те, що було пошкоджено саме електродуховку Zanussi модель ZBQ-691 серійний номер НОМЕР_1 .
З урахуванням того, що будь-яких допустимих та належних доказів пошкодження саме електродуховки Zanussi матеріали справи не містять, як і не містять підтвердження вартості цієї духовки, колегія суддів дійшла висновку про те, що в частині стягнення суми у розмірі 7000 грн., а також 50 грн. за висновок стосовно ремонту електродуховки, слід відмовити за недоведеністю.
Таким чином, завдана матеріальна шкода позивачу складається із суми відновлювального ремонту у розмірі 11007 грн., які були заявлені позивачем.
З урахуванням індексу інфляції саме на суму 11007 грн. за період часу з моменту залиття з лютого 2016 року по день уточнення позовних вимог (липень 2018 року) індекс інфляції складає 3432 грн. 57 коп., а всього сума, яка підлягає стягненню складає 14439 грн. 57 коп.
Що стосується моральної шкоди, то колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ст.23 ЦК України, розмір моральної шкоди визначає суд з урахуванням певних обставин, а саме залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках та інше.
Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.
Згідно з п.п.9,10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування макрельної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.
У справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року Європейський суд зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом.
Суд першої інстанції вважав доведеним наявність заподіяння моральної шкоди позивачу та наявності протиправної поведінки заподіювача шкоди, а також причинного зв`язку.
Визначаючи розмір стягнення суд виходив із засад розумності, виваженості та справедливості.
Колегія суддів не погоджується з визначеним судом першої інстанції розміром моральної шкоди в сумі 10 000 грн. та вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума у розмірі 3 000 грн. Саме такий розмір відшкодування на думку колегії суддів компенсує тривалість та характер моральних страждань, яких зазнав позивач.
У відповідності до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як передбачено вимогами ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Судом першої інстанції не були враховані вищезазначені обставини, неповно з`ясовані обставини справи, в зв`язку з чим неправильно застосовані норми матеріального права, тому колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає зміні зі зменшенням сум матеріальної та моральної шкоди.
Доводи апеляційної скарги про те, що акти про залиття квартири ОСОБА_1 , складені не уповноваженими на це особами, є неогрунтованими, з тих підстав, що будинок, в якому проживають сторони, знаходиться на утриманні ОСББ «Комсомолець», яким правомірне у складі членів комісії складено акти про затоплення квартири.
Доводи апеляційної скарги, про те, що висновок про причини залиття є припущенням, колегія суддів вважає безпідставними, з тих підстав, що кожна сторона повинна довести ті доводи, на які вона посилається, однак відповідачка заявила клопотання про призначення експертизи з приводу знаходження у системі пробки, на яке була надана відповідь у експертному дослідженні, будь-яких клопотань про призначення експертизи з приводу встановлення причинного зв`язку ні в суді першої, ані в суді апеляційної інстанції заявлено не було.
Доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять доказів укладання з адвокатом договорів, спростовуються матеріалами справи, які містять копії квитанції про сплату адвокату грошових коштів у розмірі 6 625 грн., а також до відзиву були надані акти виконаних робіт адвокатом (а.с. 10 т. 1, а.с. 25 т. 30).
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі протии Фінляндії», п. 32).
За таких обставин, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, апеляційна скарга  ОСОБА_2 підлягає задоволенню частково, рішення суду першої інстанції зміні зі зменшенням суму матеріальної шкоди до 14 439,57 грн. з урахуванням інфляції та моральної шкоди до 3 000 грн.
Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 – задовольнити частково.
Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10 вересня 2018 року – змінити, зменшивши суму матеріальної шкоди до 14 439 (чотирнадцяти тисяч чотириста тридцять дев`ять) гривень 57 копійок з урахуванням інфляції та моральної шкоди до 3 000 (трьох тисяч) гривень.
В інший частині рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та касаційному оскарженню не підлягає.
Повний текст судового рішення складений 13 лютого 2020 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ С.М. Сегеда 

______________________________________ Л.А. Гірняк