Постанова
іменем України
 
11 лютого 2020 року  
м. Київ
справа № 461/6942/17 
провадження № 51-1915км19
Верховний Суд колегією суддів Касаційного кримінального суду (далі – Суд) у складі:
головуючого | ОСОБА_1 ,
суддів | ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: секретаря судового засідання прокурора | ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
захисника | ОСОБА_6 ,
розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 12 березня 2018 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 24 січня 2019 року щодо 
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя м. Львова, 
засудженого за вчинення злочину, передбаченого частиною  2 статті 186 Кримінального кодексу України (далі – КК).
Оскаржені судові рішення

1.  Згаданим вироком ОСОБА_7 було засуджено за частиною 2 статті 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
2.  За обставин, детально викладених у вироку, судом визнано доведеним, що 7 вересня 2017 року приблизно о 21:50 в під`їзді будинку № 20 на вул. Коперника у м. Львові засуджений, застосувавши фізичне насильство та розпиливши в обличчя ОСОБА_8 речовину подразнюючої дії, відкрито заволодів його золотим ланцюжком вартістю 35 000 грн та золотим медальйоном вартістю 15000 грн, чим заподіяв потерпілому матеріальної шкоди на загальну суму 50 000 грн.
3.  Львівський апеляційний суд ухвалою від 24 січня 2019 року вирок суду першої інстанції залишив без змін.
Вимоги і доводи в касаційній скарзі 
4. У касаційній скарзі захисник, посилаючись на  пункт 1 частини 1 статті 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), просить скасувати постановлені щодо ОСОБА_7 судові рішення та закрити кримінальне провадження на підставі пункту 3 частини 1 статті 284 КПК.
5. На обґрунтування своїх вимог захисник стверджує, що наявними у справі доказами не доведено винуватості засудженого у вчиненні інкримінованого йому злочину, а висновки судів ґрунтуються на припущеннях та недопустимих доказах. 
6. Зокрема, сторона захисту вважає недопустимим доказом протокол пред`явлення потерпілому для впізнання засудженого, оскільки:
–  до проведення впізнання потерпілий не вказав прикмет, за якими може впізнати особу, котра вчинила злочин проти нього;
–  разом із засудженим для впізнання пред`являлися особи, молодші від нього за віком;
–  до пред`явлення для впізнання засудженому не було роз`яснено його прав як підозрюваного.
7.  Також недопустимим доказом захисник вважає показання потерпілого в суді про те, що він впевнено впізнає засудженого як особу, що вчинила злочин, адже вони вже бачилися до початку та під час судового розгляду. 
8.  Крім того, захисник зазначає, що всупереч статті 242 КПК розмір матеріальних збитків, завданих злочином, установлено без висновку експерта.
9.  На думку захисника, апеляційний суд належним чином не спростував доводів, наведених у його апеляційній скарзі, щодо недопустимості доказів та недоведеності розміру матеріальної шкоди.
10. Учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду касаційної інстанції не надходило.
Позиції  учасників судового провадження

11.  У судовому засіданні захисник підтримав свою касаційну скаргу.
12.  Прокурор, що представляв державне обвинувачення під час касаційного розгляду, заперечив проти задоволення касаційних вимог сторони захисту, просив залишити судові рішення без зміни, вважаючи їх законними та обґрунтованими.
Оцінка Суду

13.  Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені у скарзі доводи, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що подану скаргу належить залишити без задоволення на таких підставах.
14.  Суд нагадує, що касаційна інстанція є судом права, а оцінка доказів у справі є завданням судів попередніх інстанцій. Проте за наявності відповідних доводів сторони кримінального провадження Суд здійснює перевірку того, чи додержалися суди процесуальної вимоги про доведення винуватості поза розумним сумнівом.
15.  Перевіривши матеріали кримінального провадження, Суд вважає, що висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості засудженого у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 186 КК, зроблено на підставі об`єктивного з`ясування обставин, підтверджених доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статей 17 та 94 КПК.
16.  Свій висновок місцевий суд зробив на підставі показань допитаного в судовому засіданні потерпілого, який категорично стверджував, що саме засуджений вчинив щодо нього злочин за обставин, викладених в обвинувальному акті. Суд оцінив ці показання у сукупності з іншими наявними у справі письмовими доказами, зокрема протоколом впізнання від 19 вересня 2017 року та висновком експерта № 1396 від 09 вересня 2017 року щодо виявлених у потерпілого тілесних ушкоджень. Підстав для обмови засудженого потерпілим судом не встановлено, не наведено таких і у касаційній скарзі.
17.  На обґрунтування недопустимості протоколу впізнання сторона захисту посилається на відмінності у зовнішності статистів при проведенні процедури впізнання, а також нез`ясування у потерпілого прикмет, за якими він може впізнати особу, котра вчинила злочин. 
18.  Проте ці доводи сторони захисту не дають Суду підстав вважати, що впізнання було проведено з порушенням правил допустимості доказів, оскільки стосуються обставин, які можуть позначитися лише на оцінці достовірності цього доказу. Також Суд не вважає, що оцінка цього доказу судом першої інстанції є довільною, оскільки зі слів потерпілого відомо, що в день події він спілкувався з ОСОБА_7 , разом вживали вино, а під час вчинення злочину мав змогу добре роздивитися нападника.
19.  Суди попередніх інстанцій, ретельно перевіривши порядок пред`явлення ОСОБА_7 для впізнання, істотних порушень статей 223, 228, 231 КПК не встановили. Зміст протоколу свідчить про те, що ця слідча дія проводилась у присутності понятих, статистів та ОСОБА_7 , яким було роз`яснено їх обов`язки та права, у тому числі й передбачені частиною 3 статті 66 КПК, а потерпілий ОСОБА_9 був попереджений про кримінальну відповідальність за статтею 384 КК. 
20.  Щодо показань  ОСОБА_9 в судовому засіданні Суд зазначає, що висловлювання потерпілого про те, що він впевнено впізнає ОСОБА_7 як особу, що вчинила злочин, не є впізнанням у значенні статті 228 КПК, а є частиною його показань, достовірність яких оцінено судом у сукупності з іншими доказами у справі. 
21.  Суд також не вважає порушенням процесуального закону те, що суд визнав доведеною вартість викраденого майна без висновку експерта, оскільки закон не вимагає доведення цієї обставини певним видом доказів. Посилання захисника на статтю 242 КПК у цьому випадку є недоречним, оскільки елементом складу інкримінованого злочину є вартість викраденого майна, а не матеріальні збитки, завдані злочином, для встановлення яких передбачене обов`язкове проведення експертизи.
22.  Крім того, цей довід не може бути підставою для скасування оскаржених судових рішень, адже не впливає на кримінально-правову оцінку діяння ОСОБА_7 за частиною 2 статті 186 КК, а може вплинути лише на розмір відшкодування. Однак, як убачається з матеріалів справи, потерпілий відмовився від цивільного позову.
23.  Апеляційний суд, переглянувши справу в апеляційному порядку, обґрунтовано залишив вирок місцевого суду без змін, зазначивши в ухвалі підстави прийняття такого рішення. При цьому порушень процесуального порядку дослідження та оцінки судом наведених у вироку доказів суд апеляційної інстанції не встановив, а на доводи, викладені в апеляції захисника, що аналогічні доводам у його касаційній скарзі, надав докладні відповіді та мотиви, чому він вважає їх необґрунтованими. Ухвала апеляційного суду не суперечить вимогам статті 419 КПК.
24.  За таких обставин Суд дійшов висновку, що підстав для скасування постановлених щодо ОСОБА_7 судових рішень за доводами, викладеними в касаційній скарзі захисника, не встановлено, а тому скаргу слід залишити без задоволення.
Ураховуючи викладене, керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Вирок Галицького районного суду м. Львова від 12 березня 2018 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 24 січня 2019 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника  – без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає. 
 
Судді:

ОСОБА_1                        ОСОБА_2                   ОСОБА_3