Номер провадження: 33/813/218/20
Номер справи місцевого суду: 947/26493/19 
Головуючий у першій інстанції Федулеєва Ю. О. 
Доповідач Журавльов О. Г.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.01.2020 року                                                                 м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Журавльов О.Г., за участю секретаря Подуст Т.П., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану через його представника – адвоката Прокопішину К.В., на постанову судді Київського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2019 року,
встановив:
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ №170228 від 08.10.2019 року, 08 жовтня 2019 року о 12:40 год. ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Toyota Venza», н/з НОМЕР_1 , в м. Одеса по вул. проспект Небесної сотні, 2а, перед початком руху не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з автомобілем «Chevrolet Cruze», н/з НОМЕР_2 , який рухався в попутному напрямку. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 10.1 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП.
Постановою судді Київського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 гривень. Стягнуто з нього на користь держави судовий збір в сумі 384 грн. 20 коп.
Не погодившись з прийнятою постановою ОСОБА_1 через представника – адвоката Прокопішину К.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, ухвалити нову постанову, якою адміністративну справу відносно нього закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що: 1) ОСОБА_1 вважає, що обставини, зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення суперечать відображенню схеми ДТП; 2) у скоєні ДТП є вина водія автомобіля автомобілю «Chevrolet Cruze», н/з НОМЕР_2 ; 3) суд першої інстанції безпідставно відмовив ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про призначення автотехнічної експертизи; 4) згідно доказів фото та відео фіксації з місця ДТП, судом було здійснено невірні висновки.
На апеляційну скаргу ОСОБА_2 подав заперечення, якими вважає вірними обставини, відображені в протоколі про адміністративне правопорушення, апеляційну скаргу просить залишити без задоволення.
Представник ОСОБА_1 – адвокат Прокопішина К.В. в судовому засіданні підтримала доводи апеляційної скарги, наполягала на її задоволенні, в судових дебатах просила закрити адміністративне провадження на підставі ст. 38 КУпАП.
ОСОБА_2 просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку про відмову у задоволені апеляційної скарги з наступних підстав.
За ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Забезпечення законності при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення гарантоване ст. 7 КУпАП, за якою ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України).
Відповідно до статей 1 та 8 Основного Закону Україна є правовою державою, де визнається і діє принцип верховенства права. Згідно з положеннями ст. 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.
Визначення «законності» або «згідно із законом» досить широко наведено в практиці ЄСПЛ, яка є джерелом права, у зв`язку із чим є обов`язковою до врахування судами при розгляді справ відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».
Так, в рішенні «Салов проти України» (Salov v. Ukraine) від 27 квітня 2004 р. ЄСПЛ нагадав, що фраза «відповідно до закону» вимагає, щоб оскаржуваний захід мав певне підґрунтя в національному праві.
Крім того, у рішенні по справі «Пантелеєнко проти України» (Panteleyenko v. Ukraine) від 29 червня 2006 р., заява №11901/02, в п. 60 ЄСПЛ зазначено, що «законність розуміють як фундаментальну юридичну категорію, що є критерієм правового життя суспільства і громадян; законність також розглядають як «принцип, метод та режим суворого, неухильного дотримання, виконання норм права всіма учасниками суспільних відносин». У правовій державі законність (правозаконність) є гарантією правомірності застосованого примусу».
Однак концепція «законності» стосується не лише статті 8, але й багатьох інших статей Конвенції. Наприклад, у справі «Кац та інші проти України» (Kats and Others v. Ukraine, заява №29971/04), рішення від 18 грудня 2008 року, ЄСПЛ зазначив, що слово «законний» та словосполучення «відповідно до процедури, встановленої законом», які містяться в пункті 1 статті 5, по суті, відсилають до національного законодавства і встановлюють обов`язок забезпечувати дотримання матеріально-правових та процесуальних норм такого законодавства.
Ще однією вартою уваги справою за статтею 8 Конвенції, в якій йдеться про принцип законності, є «Володимир Поліщук та Світлана Поліщук проти України» (Vladimir Polishchuk and Svetlana Polishchuk v. Ukraine, заява №12451/04), рішення від 30 вересня 2010 року, в п. 44 якого ЄСПЛ наголосив, що «словосполучення «згідно із законом» у пункті 2 статті 8 Конвенції, по суті, стосується національного законодавства і встановлює обов`язок забезпечувати дотримання матеріальних та процесуальних норм (див. рішення від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» (Panteleyenko v. Ukraine), заява №11901/02, п. 49).
Таким чином, особа може бути піддана заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, що кореспондується із ст. 245 КУпАП, за якою завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення, зокрема, є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КУпАП, у тому числі шляхом допиту свідків та призначення експертиз. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП.
Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Оцінка доказів, у відповідності до ст. 252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Встановлено, що 08 жовтня 2019 року о 12:40 год. ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Toyota Venza», н/з НОМЕР_1 , в м. Одеса по вул. проспект Небесної сотні, 2а, перед початком руху не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з автомобілем «Chevrolet Cruze», н/з НОМЕР_2 , який рухався в попутному напрямку. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 10.1 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП.
За вказаним фактом співробітниками поліції відносно  ОСОБА_1 був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ №170228 від 08.10.2019 рокуза ст.124 КупАП, який підписав правопорушник без жодних зауважень.
Всупереч доводів апеляційної скарги вина  ОСОБА_1 підтверджується матеріалами справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ №170228 від 08.10.2019 року, схемою місця дорожньо-транспортної пригоди від 08 жовтня 2019 року, поясненнями  ОСОБА_1 від 08 жовтня 2019 року, поясненнями ОСОБА_2 від 08 жовтня 2019 року, фото та відео фіксацією з місця події (а.с. 1-4, 11-12).
Тому, посилання правопорушника на відсутність події та складу правопорушення спростовується матеріалами справи, яким судом першої інстанції надана відповідна оцінка, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту.
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Пунктом 1.4 Правил дорожнього руху передбачено, що кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.
Відповідно до п. 10.1 Правил дорожнього руху України, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
Пунктом 11.14 Правил дорожнього руху України, рух по проїзній частині на велосипедах, мопедах, гужових возах (санях) і вершникам дозволяється лише в один ряд по правій крайній смузі якомога правіше, за винятком випадків, коли виконується об`їзд.
Жодного доказу, який підтверджує доводи апеляційної скарги, ОСОБА_1 до апеляційного суду не надано. 
На призначенні по справі автотехнічної експертизи ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції не наполягав, а апеляційний суд позбавлений права вирішувати відповідні питання без клопотання осіб по справі.
Посилання представника апелянта адвоката Прокопішиної К.В. на закриття адміністративного провадження за ст. 38 КУпАП не заслуговують на увагу, оскільки адміністративне стягнення на правопорушника ОСОБА_1  накладено судом першої інстанції в межах строків, передбачених ст. 38 КУпАП.
Враховуючи встановлене, суд з`ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, всупереч доводів апеляційної скарги, дійшов до обґрунтованого висновку про наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин, що виникли, і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення. Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства та на законність судового рішення.
Таким чином, апеляційний суд не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,
постановив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , подану через його представника – адвоката Прокопішину К.В.залишити без задоволення.
Постанову судді Київського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2019 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.Г.Журавльов