ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/463/20 Справа № 200/21666/17 	  	Суддя у 1-й інстанції - Яковлев  Д. О. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2020 року                        
Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі: 
головуючого         -        Лаченкової О.В.
суддів          -        Варенко О.П., Городничої В.С.
розглянула у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи 
апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,
на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 21 травня 2019 року
по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини на час навчання, -

ВСТАНОВИЛА:
В грудні 2017 року до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини на час навчання.
Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 21 травня 2019 року позовні вимоги  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини на час навчання — задоволено.
       Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ), аліменти у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу) щомісячно, на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до закінчення ним навчання у Придніпровській державній академії будівництва та архітектури, але не більше ніж до досягнення ним 23 років, починаючи стягнення з дня звернення із позовом до суду – 11 грудня 2017 року.
       Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір у розмірі 640 гривень.
       Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , просить рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 21 травня 2019 року у справі №200/21666/17 за позовом ОСОБА_2  до ОСОБА_1 , третя особа:  ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини на час навчання та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов ОСОБА_2 частково, стягнувши з ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1/6 всіх видів його доходу. 
Відзивів на апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 21 травня 2019 року від інших учасників справи до суду не надходило.
       Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є дитиною ОСОБА_1 і ОСОБА_2 (а. с. 10).
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований та проживає разом з матір`ю ОСОБА_2 (а.с. 12).
З довідки №06.04-327 від 23.11.2017 року виданої Державним вищим навчальним закладом “Придніпровська державна академія будівництва та архітектури” Навчально-науковий інститут екології та безпеки життєдіяльності в будівництві вбачається, що ОСОБА_3 у 2017 році вступив до Придніпровської державної академії будівництва та архітектури і навчається на денній формі навчання факультету Цивільної інженерії та екології зі скороченим терміном навчання. Згідно учбового плану строк закінчення академії 2020 рік. ОСОБА_3 стипендію не отримує (а.с. 14). 
Відповідно до вимог частини 1 статті 199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
Відповідно до п.3 ст. 199 СК України, право на звернення до суду з позовом має той з батьків з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчання, до досягнення ними двадцяти трьох років.
       Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно врахувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження тощо.
       За таких обставин, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання після досягнення повноліття (незалежного від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
       В силу ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
       При цьому СК України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків.         Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітнім сину чи донці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх дитина. 
       Як передбачено ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. 
       При встановленні розміру аліментів, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище дітей, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, а також його можливість надавати утримання.
Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. 
Правовідносини обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. ст. 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. 
З урахування того, що повнолітній син сторін з 2017 року є студентом Придніпровської державної академії будівництва та архітектури, денної форми навчання, факультету Цивільної інженерії та екології й у зв`язку з чим позивач несе затрати пов`язані з оплатою за навчання сина, а власного доходу ОСОБА_3 не має і перебуває на утриманні матері, тому потребує матеріальної допомоги від батька.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що повнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , продовжує навчання та знаходиться на утриманні і проживає разом з матір`ю, а тому правомірно стягнув з відповідача на користь позивача аліменти на утримання повнолітньої дитини на час навчання . 
Приведені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 доводи, що судом першої інстанції не було встановлено чи продовжує навчання на час ухвалення рішення, тобто на 21.05.2019 року ОСОБА_3 , оскільки довідка, що була надана разом із позовною заявою датована 23.11.2017 року, та свідчить про те, що ОСОБА_3 у 2017 році дійсно був студентом Придніпровської державної академії будівництва та архітектури, денної форми навчання, факультет Цивільної інженерії та екології зі скороченим терміном навчання, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки в апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 особисто зазначає, що погоджується сплачувати грошові кошти на утримання свого сина ОСОБА_3 , у зв`язку з продовженням навчання (а.с. 89), що в свою чергу підтверджує те, що апелянт погоджується та приймає факт продовження навчання його сином. 
Твердження апелянта про те, що відсутність матеріального утримання з боку одного з батьків, зовсім не перешкоджає здійсненню матеріального утримання іншим з батьків, не можуть бути прийнятті до уваги, оскільки згідно з ч. 1 ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. 
Отже, СК України встановлює принцип рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина.
Окрім того, положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
       Посилання скаржника в апеляційній скарзі, що на момент подання позову до суду про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , він перебуває у шлюбі, тобто його сімейний стан змінився, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки не має істотного значення і не доводить неспроможність апелянта сплачувати аліменти на цей час у визначеному судом розмірі.
       Доводи апелянта, що він є пенсіонером МВС, отримує відповідну пенсію та був звільнений з МВС за станом здоров`я, яке погіршилось, колегія суддів вважає недоречними, оскільки вказані обставини не знімають з відповідача обов`язку, відповідно до ч.1 ст. 199 СК України, надавати матеріальну допомогу сину, який продовжує навчання з урахуванням того, що відповідач має таку можливість.
Жодного доказу на підтвердження існування будь-яких обставин, що перешкоджають відповідачу влаштуватись на роботу, останнім надано не було.
Доводи апеляційної скарги, а саме те, що судом першої інстанції неправильно встановлено правовідносини, які виникли між сторонами, неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, висновок суду не відповідає фактичним обставинам справи, не підтверджені жодними належними та допустимими доказами і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи та є необґрунтованими, оскільки спростовані дослідженими судом обставинами, яким дана правильна правова оцінка. 
Будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.
       Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.
       Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. 
Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  - залишити без задоволення.
Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 21 травня 2019 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України. 

       Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко 

                                                                В.С.Городнича