ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2020 року	Львів	Справа № 300/1814/19 пров. № А/857/605/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді –                                     Макарика В.Я.

суддів –                                                          Бруновської Н.В., Матковської З.М.

за участю секретаря судового засідання – Волошин М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2019 року (головуючий суддя в суді першої інстанції Гундяк В.Д., м. Івано-Франківськ) у справі № 300/1814/19 за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про скасування податкового повідомлення-рішення,-

                                                  В С Т А Н О В И В:          

02 серпня 2019 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області в якому просив визнати протиправним та скасувати податкового повідомлення-рішення №0025355213 від 16.05.2019 року.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2019 року в задоволенні позову відмовлено. Судові витрати віднесено на рахунок позивача.
Не погодившись з  рішенням суду першої інстанції, позивач фізична особа-підприємець ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги повністю.
Апелянт вважає, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, суд неправильно застосував норми матеріального права, рішення прийняте з порушенням норм процесуального права, без врахування принципу верховенства права з підстав викладених в апеляційній скарзі.
Учасники справи в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи у їх відсутності за наявними в справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави в межах апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Судом апеляційної інстанції з матеріалів справи встановлено, що ФОП ОСОБА_1 у періоді, за який проводилась перевірка, перебував на спрощеній системі оподаткування (ІІ група).
Судом апеляційної інстанції з облікової картки платника податків позивача ОСОБА_1 встановлено, що за період з 01.01.2016 по 31.12.2018 позивач допускав несвоєчасну сплату єдиного податку, внаслідок чого виникали недоїмки в сумі: 20.01.2016 - 267,82 грн, 20.10.2016 - 266,42 грн, 20.01.2017 - 557, 62 грн, 20.07.2017 - 556,04 грн, 20.08.2017 - 1 196,04 грн, 20.112017 - 3 116,04 грн, 20.12.2017 - 3 756,04 грн, 20.01.2018 - 681,37 грн, 20.04.2018 - 680,17 грн, 20.10.2018 - 676,49 грн(а.с.53-65). Згідно наданих пояснень представника відповідача та вищевказаного витягу сплачені позивачем кошти зараховувались в тому числі і на погашення зазначених недоїмок.
За результатами проведеної камеральної перевірки ФОП ОСОБА_1 з питань своєчасності сплати єдиного податку за період 2016-2019 роки складено акт за №904/09-19-52-13/ НОМЕР_1 від 22.04.2019 року, в якому зафіксовано порушення п.295.1 ст.295  ПК України (а.с.11).
На підставі результатів проведеної перевірки 16.05.2019 року відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення №0025355213, яким позивача зобов`язано сплатити штраф у сумі 3 912 грн. (а.с.10).
Відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенції контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України. 
Підпунктом 62.1.3. пункту 62.1. статті 62 Податкового кодексу України проведення перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин віднесено до одного із способів податкового контролю.
Контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки (пункт 75.1. статті 75 Податкового кодексу України).
Відповідно до пп 75.1.1. п.75.1 ст.75 ПК України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.
Згідно до пп.75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.
Відповідно до п.295.1 ст.295 ПК України платники єдиного податку першої і другої груп сплачують єдиний податок шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця.
Такі платники єдиного податку можуть здійснити сплату єдиного податку авансовим внеском за весь податковий (звітний) період (квартал, рік), але не більш як до кінця поточного звітного року.
Положеннями п.295.5 ст.295 ПК України встановлено, що платники єдиного податку першої і другої груп, які не використовують працю найманих осіб, звільняються від сплати єдиного податку протягом одного календарного місяця на рік на час відпустки, а також за період хвороби, підтвердженої копією листка (листків) непрацездатності, якщо вона триває 30 і більше календарних днів.
Згідно п.295.2 ст.295 ПК України нарахування авансових внесків для платників єдиного податку першої і другої груп здійснюється контролюючими органами на підставі заяви такого платника єдиного податку щодо розміру обраної ставки єдиного податку, заяви щодо періоду щорічної відпустки та/або заяви щодо терміну тимчасової втрати працездатності.
З наявних в матеріалах справи копій заяв позивача від 05.01.2017 року суд апеляційної інстанції встановив, що 03.01.2018 року та 04.01.2019 року ФОП ОСОБА_1 до податкового органу було подано виключно заяви про зарахування передплаченої суми в рахунок майбутніх платежів (а.с.15-17).
Заяви про періоди відпусток чи будь-яких інших документів, які б підтверджували перебування платника у чергових відпустках протягом 2016 – 2018 років, податковому органу надано не було. При цьому ФОП ОСОБА_1 єдиний податок за жовтень 2016, вересень 2017 та жовтень 2018 не сплачував. 
Дані обставини відповідно до положень ч.1 ст.78 КАС України доказуванню не підлягають як такі, що визнаються сторонами і в суду не виникає сумнівів щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.
Відповідно до п.87.9 ст.87 ПК України у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.
Згідно п. 122.1 ст. 122 ПК України несплата (неперерахування) фізичною особою - платником єдиного податку, визначеною підпунктами 1 і 2 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу, авансових внесків єдиного податку в порядку та у строки, визначені цим Кодексом, тягне за собою накладення штрафу в розмірі 50 відсотків ставки єдиного податку, обраної платником єдиного податку відповідно до цього Кодексу.
Таким чином,  податковим органом шляхом проведення  камеральної перевірки правомірно встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 строків сплати єдиного податку.
Відповідно до п.102.1 ст.102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання.
Згідно п.296.2 ст.296 ПК України платники єдиного податку першої та другої груп подають до контролюючого органу податкову декларацію платника єдиного податку у строк, встановлений для річного податкового (звітного) періоду.
Положеннями п. 49.18 ст.49 ПК України визначено, що податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року протягом 60 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року.
В матеріалах справи містяться копії податкової декларації платника єдиного податку ФОП ОСОБА_1 за 2016 рік з яких видно, що остання подана позивачем 03.01.2017 року, тобто в межах строку її подання, а відтак 1 095 днів слід обчислювати з 02.03.2017 року, як з дня, який настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації (а.с.29). 
Отже, податковим органом при самостійному визначенні суми грошових зобов`язань позивача при проведенні камеральної перевірки жодним чином не порушено строків їх нарахування.
Взявши до уваги зазначене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що податкове повідомлення-рішення за №0025355213 від 16.05.2019 року є правомірним.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. 229 ч. 4, 243, 308, ст. 310, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,-
          
                                                 П О С Т А Н О В И В:             

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2019 року у справі № 300/1814/19 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	В. Я. Макарик 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	З. М. Матковська  	
Повне судове рішення складено 20 лютого 2020 року.