Постанова                                          
Іменем  України
 
22 січня 2020 року
м. Київ
 
справа № 450/460/16-ц
 
провадження № 61-12534 св 18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю.,                         Хопти С. Ф.,  
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ;
представники позивача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ;
відповідачі: Солонківська сільська рада Пустомитівського району Львівської області, реєстраційна служба Пустомитівського районного управління юстиції Львівської області, ОСОБА_4 , відділ Держземагенства у Пустомитівському районі Львівської області; 
представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 ; 
представник Солонківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області - Кузь Мар?яна Володимирівна;
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 жовтня 2016 року у складі судді Мусієвського В. Є. та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 17 січня 2017 року у складі колегії суддів: Ніткевича А. В., Павлишина О. Ф., Приколоти Т. І., 
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.    Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до                             Солонківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, реєстраційної служби Пустомитівського районного управління юстиції Львівської області, ОСОБА_4 , відділу Держземагентства у Пустомитівському районі Львівської області про визнання рішень сільської ради недійсними та скасування державної реєстрації речових прав.
 
Позовна заява мотивована тим, що вона є власником житлового будинку                     АДРЕСА_1 . Власником сусіднього житлового будинку по                                    АДРЕСА_1 є ОСОБА_4 
28 січня 2016 року їй стало відомо, що на частину земельної ділянки, площею 0,17 га, яка перебуває у її постійному користуванні, зареєстровано право власності за ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 04 липня 2015 року № НОМЕР_1, яке видано на підставі рішень Солонківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області                         від 20 травня 2014 року № 804 та від 15 травня 2015 року № 1081. 
Стверджувала, що вказана земельна ділянка розташована на її землеволодінні, яке перебуває у її постійному користуванні з 1963 року, а її передача у власність ОСОБА_4 є незаконною та суперечить статті 116 ЗК України, оскільки безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян. 
Зазначала, що ОСОБА_4 усупереч вимогам пункту б частини першої                                      статті 198 ЗК України не погоджувала межі вказаної земельної ділянки з нею, як суміжним власником та землекористувачем. 
Вважала, що її незаконно позбавлено частини земельної ділянки, яка перебувала у її користуванні, а також відділено від дороги без встановлення земельного сервітуту, що позбавило її можливості належним чином користуватися проходом до своєї земельної ділянки та приватизувати її. 
Ураховуючи викладене, позивач просила суд визнати недійсним та скасувати рішення Солонківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 20 травня 2014 року № 804 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відводу земельних ділянок в с. Солонка»,                                  в частині надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, яким надано дозвіл ОСОБА_4 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтованою площею 0,20 га, для ведення особистого селянського господарства у с. Солонка Пустомитівського району Львівської області; визнати недійсним та скасувати рішення Солонківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 15 травня 2015 року № 1081 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства                             ОСОБА_4.», яким затверджено ОСОБА_4 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,17 га для ведення особистого селянського господарства у с. Солонка Пустомитівського району Львівської області та передано у власність ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,17 га ріллі з кадастровим 4623686600:01:002:1466 у с. Солонка Пустомитівського району Львівської області для ведення особистого селянського господарства; визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності від 04 липня 2015 року № НОМЕР_1, видане на ім?я ОСОБА_4 на вказану вище земельну ділянку; скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на вказану земельну ділянку.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
 
Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 жовтня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що доказів на підтвердження того, що спірна земельна ділянка перебуває у користуванні позивача                                         з 1963 року, останньою не надано і судом не здобуто, а твердження позивачки про те, що земельна ділянка ОСОБА_4 знаходиться на земельній ділянці, якою вона користується, не підтверджене належними та допустимими доказами.
 
Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції 
 
Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 17 січня 2017 року                          апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.
 
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши, що доказів на підтвердження того, що спірна земельна ділянка перебуває в користуванні позивачки з 1963 року не надано, а її твердження про те, що земельна відповідача знаходиться на земельній ділянці, якою вона користується, не підтверджене належними та допустимими доказами.

Короткий зміст вимог касаційної скарги 
 
У лютому 2017 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 - подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просив оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов ОСОБА_1 .   
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 квітня 2017 року касаційне провадження                             у вказаній справі відкрито та витребувано цивільну справу № 450/460/16-ц із Пустомитівського районного суду Львівської області. 
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 липня 2017 року справу призначено до судового розгляду. 
 
Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду. 
 
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 червня 2019 року справу передано судді-доповідачеві                   Осіяну О. М. 
 
Аргументи учасників справи

 
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що земельна ділянка, яка зареєстрована на праві власності за ОСОБА_4 , розташована на землеволодінні                      ОСОБА_1 , яке перебуває у її постійному користуванні з 1963 року, а передача такої земельної ділянки ОСОБА_4 є незаконною та прямо суперечить статті 116 ЦК України. Посилалася на те, що відповідач не погоджувала меж земельної ділянки із суміжними землекористувачами, що є порушенням вимог ЗК України в частині порядку оформлення права власності на землю та підставою для скасування державної реєстрації права власності.
 
Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу
 
У травні 2017 року Солонківська сільська рада Пустомитівського району Львівської області подала заперечення на касаційну скаргу, вказуючи на те, що підстав для скасування оскаржуваних судових рішень немає, оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що судом допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи. Зазначала, що позивач була присутня під час виїзду комісії сільської ради на місце розташування спірної земельної ділянки ще                  05 серпня 2014 року. Під час огляду ділянки було встановлено межі  відповідно до акту, поданого ОСОБА_4 у присутності позивача, яка відмовилась ставити свої підписи в акті погодження меж.
Стверджуючи, що земельна ділянка, яка перебуває у власності ОСОБА_4 , розташована на земельній ділянці позивача, яке перебуває у її постійному користуванні з 1963 року, вона не надала доказів у вигляді картографічних матеріалів, кадастрової зйомки або будь якої іншої технічної документації, в тому числі державних актів про приватну власність або постійне користування земельною ділянкою. 
Відповідно до рішення сільської ради від 20 травня 2016 року № 804 дозвіл на розробку проекту землеустрою надавався не лише ОСОБА_4 , а й позивачці надано дозвіл на розробку проекту землеустрою з орієнтовною площею 0,0600 га у АДРЕСА_1 . В рішенні зазначено, що позивач, так само як і ОСОБА_4 , повинна розробити та погодити проект землеустрою і подати його на затвердження сесії Солонківської сільської ради. Проте позивач не підписала акт погодження меж для ОСОБА_4 і не виготовила власну технічну документацію.
В по господарській книзі зазначені відомості про домоволодіння по                                АДРЕСА_2 , де у користуванні ОСОБА_4 знаходиться 0,38 га, з них 0,28 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і 0,10 га для ведення особистого селянського господарства. Ці земельні ділянки є суміжними з ділянками позивачки, але не знаходяться в її користуванні.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
ОСОБА_1 згідно зі свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 19 липня 2004 року, яке видане на підставі рішення виконавчого комітету Солонківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 21 серпня 2003 року № 67, є власником житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с. 7, 8).
 
Згідно з довідкою про склад сім?ї та зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 20 квітня 2016 року № 903 ОСОБА_1 є головою домогосподарства, яке належить їй на праві приватної власності, крім неї до складу сім?ї, зареєстрованих по АДРЕСА_1 , належать ще п?ятеро осіб (а.с. 39).
 
ОСОБА_4 є власником житлового будинку АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою про склад сім?ї та зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 20 квітня 2016 року № 904  (а.с. 38).
 
Рішенням Солонківської сільської ради Львівської області від 20 травня                  2014 року № 804 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відводу земельних ділянок с. Солонка» надано дозвіл на розробку проекту землеустрою з орієнтовною площею щодо відведення земельних ділянок с. Солонка, Малечковичі Пустомитівського району Львівської області 0,2000 га, вирішено надати дозвіл, у тому числі ОСОБА_4 , на розробку                       проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 0,2000 га,                              по АДРЕСА_2 (а.с. 9).
 
Рішенням Солонківської сільської ради Львівської області від 15 травня                    2015 року № 1081 затверджено ОСОБА_4 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 0,1700 га, для ведення особистого селянського господарства у с. Солонка Пустомитівського району Львівської області. Передано у власність ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,1700 га ріллі з кадастровим номером 4623686600:01:002:1466, зобов?язано ОСОБА_4. забезпечити державну реєстрацію права на земельні ділянки у встановленому порядку (а.с. 10).
 
Згідно з обліковою карткою об`єкта погосподарського обліку 2011-2015 року, за адресою домогосподарства у АДРЕСА_2 , голова домогосподарства - ОСОБА_4 , у графі І «Земля в користуванні об`єкта на 01 січня», до якої записують інформацію про площу земельних ділянок, якими безпосередньо (особисто) користується об`єкт ПГО (як тих, що належать його членам на праві власності, так і тих, якими вони користуються за договорами оренди, включаючи ділянки із земель запасу, розпорядником яких є місцеві ради), містяться відомості про те що, загальна площа земельних ділянок, які перебувають у користуванні ОСОБА_4 становить                       0,38 га, з яких 0,10 га для ведення особистого селянського господарства та 0,28 га для будівництва обслуговування житлового будинку та господарських споруд.
 
За адресою домогосподарства у АДРЕСА_1 , голова домогосподарства - ОСОБА_1 у графі І «Земля в користуванні об`єкта на 01 січня», містяться відомості про те, що у власності останньої перебувають три земельні ділянки: площею 0,2583 га, 0,1362 га, 0,1305 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0,52 га, та 0,05 га для будівництва обслуговування житлового будинку та господарських споруд.
 
Відомості про інші земельні ділянки, які перебувають в користуванні ОСОБА_1 відсутні (а.с. 43-46).
 
Відсутні такі відомості і в картках погосподарського обліку за період 2006-2008 рік.
 
Встановлено, що комісією Солонківської сільської ради Львівської області складено акт від 05 серпня 2014 року, зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_6 відмовляється погодити межі ОСОБА_4 при погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, мотивуючи це своїм бачення щодо поділу городу.
 
Виїхавши на місце за участю ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , комісія встановила, що згідно поданого ОСОБА_4 акту їй пропонується відвести верхню частину городу з прямим виїздом на дорогу (верхню),                                                    а ОСОБА_6 залишається нижня частина городу з виходом на                         АДРЕСА_1 (а.с. 40).
 
2.    Мотивувальна частина 

 
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Згідно з вимогами частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
За змістом статті 122 ЗК України вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або в користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.
 
Зокрема, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або в користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
 
Відповідно до частини третьої статті 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі:
а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;
б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;
в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
 
Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 ЗК України (частина восьма                                  статті 118 цього Кодексу).
 
Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність (частина дев`ята статті 118 ЗК України).
 
Положеннями частини першої статті 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.
 
Відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
 
Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах (частина третя статті 158 ЗК України). 
 
Згідно з підпунктом 8 пункту «б» частини першої статті 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження, зокрема підготовка висновків щодо надання або вилучення в установленому законом порядку земельних ділянок, що проводиться органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.
 
Стаття 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначає компетенцію сільських, селищних, міських рад, зокрема, щодо вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Вказані питання мають вирішуватися виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.
 
З аналізу наведених норм матеріального права можна зробити висновок, що право розпорядження землями комунальної власності, у тому числі право передавати їх у власність або користування фізичним та юридичним особам, належить до виключної компетенції органу місцевого самоврядування.
 
Статтею 56 Закону України «Про землеустрій» передбачено, що до складу технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, включаються матеріали польових геодезичних робіт і план земельної ділянки, складений за результатами кадастрової зйомки.
 
Відповідно до частини другої статті 198 ЗК України кадастрова зйомка включає, зокрема, погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами.
 
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 580/168/16-ц (провадження № 61-19526сво18) зроблено висновок, що погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із власником та/або землекористувачем не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів чи землевласників. Не надання особою своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача та/або власника не може бути перешкодою для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації. Непідписання суміжним власником та/або землекористувачем акту узгодження меж земельної ділянки саме по собі не є підставою для визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку.
 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України  кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
 
Тлумачення вказаних норм дозволяє зробити висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які саме права або інтереси позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких прав чи інтересів позивач звернувся до суду.
 
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
 
Звертаючись з позовом та заявляючи вимоги про визнання недійсними та скасування рішень сільської ради, ОСОБА_1 посилалась на те, що цими рішеннями її позбавлено права користування земельною ділянки, межі земельної ділянки ОСОБА_4 з нею не погоджено.
 
Разом з тим, позивач не надала правовстановлюючих документів на підтвердження володіння чи користування спірною земельною ділянкою, як і не надала доказів того, що земельні ділянки суміжних користувачів накладаються на земельну ділянку, яка знаходиться в її користуванні. Отже, позивач не довела належними та допустимими доказами, що спірне свідоцтво про право власності, видане на ім?я ОСОБА_4 , порушує її права чи законні інтереси, зокрема, щодо права користування земельною ділянкою.
 
Відповідно до статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.  
 
Вирішуючи спір, суди, на підставі належним чином оцінених доказів, дійшли правильного висновку про те, що доказів на підтвердження того, що спірна земельна ділянка перебуває у користуванні позивача з 1963 року, останньою не надано і судом не здобуто, а твердження позивачки про те, що земельна ділянка ОСОБА_4 знаходиться на земельній ділянці, якою вона користується, не підтверджено  належними та допустимими доказами.
Визначивши межі земельної ділянки між суміжними землекористувачами згідно з актом від 05 серпня 2014 року, комісія Солонківської сільської ради Львівської області вжила заходів для вирішення спору щодо погодження межі суміжних земельних ділянок, відповідно до повноважень, визначених частиною третьою статті 158 ЗК України
 
Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність оскаржуваних судових рішень не впливають.
 
Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
 
Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 17 січня                         2017 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                    Є. В. Синельников 
 
Судді:                                                                                               О. В. Білоконь 
 
О. М. Осіян
 
Н. Ю. Сакара 
 
С. Ф. Хопта