18.02.20
22-ц/812/261/20

Провадження 22-ц/812/261/20 Доповідач апеляційного суду Кушнірова Т.Б.

Постанова
Іменем України

18 лютого 2020 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:
головуючого Кушнірової Т.Б.,
суддів: Галущенка О.І., Лівінського І.В.,
із секретарем Біляєвою В.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області, вступна та резолютивна частини якого проголошені 28 листопада 2019 року о 13 год. 57 хв., повний текст складений 29 листопада 2019 року, під головуванням судді Вуїва О.В., в приміщенні цього ж суду, у справі №473/3458/19, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про стягнення боргу, 

в с т а н о в и л а:
У серпні 2019 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про стягнення боргу. 
Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_3 є власницею ј частини житлового будинку АДРЕСА_1 .
В липні 2016 року вона вирішила продати належну їй частку житлового будинку сім`ї відповідачів.
Сторони досягли домовленості щодо вартості спірного майна, розмір якого склав 7 000 доларів США. 
26 липня 2016 року, між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу, який посвідчений приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області Кучеровою Г.А.
Оплату коштів відповідачі зобов`язалися здійснити в строк до 31 жовтня 2016 року, про що ОСОБА_4 написав розписку в присутності свідків. 
У зазначений строк свої зобов`язання відповідачі не виконали.
У зв`язку з тим, що борг на суму 7 000 доларів США, що на час подачі позовної заяви за офіційним курсом НБУ складає 176 050 грн., який виник із договору купівлі – продажу, був замінений позиковим зобов`язанням, тобто відбулася новація боргу, просила стягнути з відповідачів грошові кошти за вказаною розпискою. 
Також позивачка зазначала, що оскільки ОСОБА_4 на час написання спірної розписки перебував у шлюбі з ОСОБА_1 , і при цьому позика була укладена в інтересах сім`ї, просила відповідно до ч.4 ст.  65, ч.2 ст. 73 СК України стягнути борг з відповідачів у солідарному порядку.
Крім цього, стягнути три відсотки річних за весь період прострочення виконання грошового зобов`язання в сумі 14715 грн. 77 коп., що загалом складає 190765 грн. 77 коп. та судові витрати.
Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 листопада 2019 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. 
Постановлено стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 борг за договором позики від 27 липня 2016 року в розмірі 167890 грн. 74 коп, три проценти річних за час прострочення платежу за період з 01 листопада 2016 року по 23 липня 2019 року в розмірі 13716 грн. 44 коп., а всього 181607 грн. 18 коп.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що уклавши договір купівлі-продажу жилого будинку та договір позики, сторони в порядку новації досягли згоди щодо заміни боргу ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу на нове зобов`язання, яке випливає з договору позики. Оскільки кошти, отримані чоловіком ОСОБА_1 – ОСОБА_4 у борг були використані в інтересах сім`ї, а саме для купівлі частки будинку, яка перейшла у спільну сумісну власність відповідачів, то у них, як подружжя, виникло також і зобов`язання у вигляді повернення позиченої грошової суми, виконання якого подружжя має здійснити як солідарні боржники.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення районного суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволені позову. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції залишив поза увагою, умови договору купівлі –продажу відповідно до якого покупець ОСОБА_4 провів повний готівковий розрахунок із продавцем до підписання договору. Розписка не може свідчити про наявність боргу перед позивачем, оскільки в ній відсутнє посилання про отримання у борг коштів, а лише передбачена добровільна сплата коштів ОСОБА_4 . 
Крім того, в розписці відсутнє посилання на згоду ОСОБА_1 , як дружини на отримання в борг коштів її колишнім чоловіком, і це свідчить про те, що на таку позику вона не погоджувалася і не була обізнана про наявність будь – яких грошових зобов`язань у ОСОБА_4 перед позивачкою. 
Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню із наступних підстав. 
З матеріалів справи вбачається і судом встановлено, що 26 липня 2016 року ОСОБА_3 від імені якої діяла ОСОБА_5 уклала з ОСОБА_6 нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу 1/4 частки житлового будинку АДРЕСА_1 . 
Наступного дня, 27 липня 2016 року ОСОБА_4 написав розписку про те, що за вчинення договору купівлі – продажу ј частини житлового будинку АДРЕСА_1 , він у строк до 31 жовтня 2016 року повинен добровільно сплатити ОСОБА_5 грошову суму в розмірі 7000 дол США. 
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Згідно з ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Статтею 1053 ЦК України передбачено, що за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов`язанням.
Заміна боргу позиковим зобов`язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (ст. 1047 цього Кодексу).
Відповідно до ч.2 ст. 604 ЦК України зобов`язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (новація).
Тлумачення ч.2 ст. 604, ст. 1053 ЦК України свідчить, що під новацією необхідно розуміти одну з підстав припинення зобов`язання, яка представляє собою домовленість сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами. Борг, який виник із договору купівлі-продажу, договору найму (оренди) чи з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов`язанням.
Згідно з ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається (ст. 632 ЦК України).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Звертаючись до суду із даним позовом ОСОБА_3 посилалась на те, що у відповідачів існувало зобов`язання щодо оплати вартості ј частки жилого будинку, придбаного ОСОБА_4 в інтересах сім`ї за договором купівлі-продажу від 26 липня 2016 року в розмірі 7 000 дол США. Також, вказувала, що сторони замінили борг, що виник із договору купівлі –продажу новим зобов`язанням, а саме укладенням спірного договору позики.
Проте доводи позивачки суперечать змісту договору купівлі-продажу будинку.
Як убачається з п. 6 умов договору купівлі-продажу від 26 липня 2016 року, продаж ј частки житлового будинку сторони здійснили за 185 100 грн, які покупець передав продавцю готівкою, а продавець прийняв готівкою до підписання цього договору. Підписання цього договору свідчить про те, що розрахунки за вище зазначений жилий будинок здійснені повністю та про відсутність претензій з боку продавця до покупця з його оплати.
Зазначений договір посвідчений в нотаріальному порядку, підписаний сторонами, як повністю так і в частині не визнавався недійсним у встановленому законом порядку, а вказані умови цього договору спростовують доводи   ОСОБА_3 про наявність зобов`язання відповідачів щодо сплати їй вартості ј частки жилого будинку, а тому у сторін була відсутня можливість замінити таке зобов`язання новим зобов`язанням на підставі положень частини 2 статті 604 ЦК України.    
Крім того, умовами здійснення новації є, по-перше, двостороння угода (домовленість), по-друге, дотримання форми такого правочину (новаційного договору), тобто у формі, передбаченій для укладання договору позики  (ч. 2 ст. 1053 ЦК України), а, по-третє, це дійсність первинного зобов`язання.
Проте позивачка у порушення вимог ст. ст. 12, 81,83 ЦПК України не надала суду докази, а суд не встановив, що між сторонами укладений новаційний договір, тобто що була домовленість замінити первинне зобов`язання позиковим зобов`язанням, оскільки нотаріально посвідчений договір купівлі продажу свідчить про відсутність невиконаного первинного зобов`язання, що унеможливлює застосування правової норми про новацію боргу.  
Згідно зі ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу житлового будинку або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.
Отже, у разі внесення змін до договору купівлі-продажу від 26 липня 2016 року щодо ціни житлового будинку, такий договір необхідно було укладати у письмовій формі та посвідчувати нотаріально, оскільки основний договір був нотаріально посвідчений.
Крім того, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, сплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка не лише є доказом укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
Досліджуючи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
Зазначаючи про позикове зобов`язання між сторонами, суд не звернув уваги що в доданій позивачкою до справи письмовій розписці, яка написана вже після укладання договору купівлі-продажу спірної частки житлового будинку, не міститься зобов`язань ОСОБА_4 повернути грошові кошти саме ОСОБА_3 , як власнику відчужуваного нерухомого майна. До того ж, вказано про обов`язок добровільно сплатити 7 000 дол США (що за офіційним курсом НБУ на момент укладання спірного договору купівлі –продажу становило 173 515 грн), в той час як нотаріально посвідченим договором купівлі – продажу продаж ј частки житлового будинку за домовленістю сторін вчинено за 185 100 грн.(п.6 умов договору).
Покладаючи на ОСОБА_1 обов`язок по солідарному погашенню заборгованості за договором позики, укладеним її чоловіком, суд не звернув уваги на те, що в матеріалах справи відсутні докази про її обізнаність про таку позику, так як у розписці не зазначено, що  ОСОБА_1 , як дружина, надавала згоду на отримання цієї позики.  Підпис останньої на вказаних документах відсутній.
Тому сама наявність спірної розписки у позивачки не створює для ОСОБА_1 обов`язку зі сплати зазначеної суми коштів.
Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині вирішення вимог про стягнення з ОСОБА_1 суми боргу за договором позики та трьох відсотків річних у відповідності до п. 3 ч. 1 376 ЦПК України необхідно скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3 . 
Оскільки оскаржуване рішення в частині вирішення вимог до ОСОБА_1 підлягає скасуванню, то рішення цього ж суду в частині стягнення судового збору з ОСОБА_1 теж слід скасувати.
Рішення суду в частині стягнення боргу з ОСОБА_4 не переглядається, оскільки останнім не оскаржується, а ОСОБА_1 , яка подала апеляційну скаргу не наділена повноваженнями діяти в суді від імені    ОСОБА_4 . 
Виходячи із положень ст.141 ЦПК України із врахуванням обсягу задоволених вимог, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 1362 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 381 -384 ЦПК України, колегія суддів 
п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 листопада 2019 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 181 607 грн. 18 коп боргу та судового збору скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.
В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики від 27 липня 2016 року, трьох відсотків річних відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1362 грн. судового збору.
В іншій частині вказане судове рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту. 

Головуючий 

Судді:

_____________________
Повний текст судового рішення виготовлено 18.02. 2020 р.