ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2020 року	Львів	Справа № 300/1713/19 пров. № 857/12549/19	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді:                                                  Запотічного І.І.,
суддів:                                                                      Глушка І.В., Довгої О.І. 
при секретарі судового засідання:                              Галаз Ю.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення  Івано-Франківського окружного адміністративного суду  від 15 жовтня 2019 року (суддя- Шумей М.В., ухвалене в м. Івано-Франківську о 15:10, повний текст складено 21.10.2019р.) у справі № 300/1713/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС  в Івано-Франківській області   про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), - 

                                                       ВСТАНОВИВ:

В серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління ДФС  в Івано-Франківській області, та просив визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС  в Івано-Франківській області про сплату боргу (недоїмки) від 11.03.2019 за №Ф-441154Y у сумі 9823,72 грн.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду  від 15 жовтня 2019 року в задоволенні позову відмовлено. 
Не погодившись з прийнятим рішенням суду ОСОБА_1 оскаржив його подавши апеляційну скаргу до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Вважає, що в оскаржуваному рішення має місце невідповідність висновків суду обставинам справ,  порушення норм матеріального права. Просить його скасувати та задовольнити позов.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, зокрема зазначає, що висновок суду першої інстанції про те, що помилково поданий ним звіт від 25.01.2019р. є узгоджений є невірним, оскільки він звертався із заявою до відповідача, в якій просив раніше поданий звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску (форма Д-5 річна) вважати помилково поданим, оскільки він звільнений від сплати єдиного соціального внеску, так, як є інвалідом. Вказує, що норми Закону України від 08.07.2010 №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" передбачають, що добровільна участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування можлива при умові укладення договору про добровільну участь в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування. Зазначає, що жодного договору про добровільну участь в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування він не укладав, відтак немає підстав для стягнення з нього єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
В судовому засіданні представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримав,  просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове про задоволення позову.
Представник відповідача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги заперечив, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Протокольною ухвалою суду від 20.01.2020 продовжено строк розгляду справи на 15 днів.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна  скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.
Судом  встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку ГУ ДФС України в Івано-Франківській області як фізична особа-підприємець, з основним видом діяльності – “ветеринарна діяльність”, що підтверджується витягом з реєстраційної картки платника податків. 
25.01.2019 позивачем подано до контролюючого органу звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску (форма Д-5 річна) за №9308778632 від 25.01.2019 (а.с.50-51), у якому загальна сума нарахованого єдиного внеску за 2018 рік становить 9828,72 грн.
В подальшому 05.02.2019 ОСОБА_1 звернувся із заявою до ГУ ДФС України в Івано-Франківській області, в якій просив вважати поданий ним звіт недійсним у зв`язку з помилково зданим.
11.03.2019, відповідачем сформовано оскаржувану вимогу про сплату боргу (недоїмки) за №Ф-4411-54Y від  у сумі 9828,72 грн.
В подальшому, 13.06.2019 ОСОБА_1 звернувся із скаргою до ДФС України, в якій вказав на протиправність дій відповідача щодо прийняття вимоги про сплату боргу (недоїмки), так як, подану ним заяву щодо помилкового направлення звіту з проханням вважати його недійсним, відповідачем не взято до уваги, та у листі від 17.07.2019 за №33622/6/99-99-13-02-0115 відповідачем надано відповідь на скаргу вказавши на відсутність підстав скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки). 
Відтак, не погоджуючись з вимогою про сплату боргу, ОСОБА_1 звернувся в суд з даним позовом.
Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції зробив висновок, що оскільки позивачем самостійно подано звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску (форма Д-5 річна) за №9308778632 від 25.01.2019, підстав для звільнення його від сплати єдиного соціального внеску немає. 
Апеляційний суд з таким висновком суду першої інстанції не погоджується з огляду на наступне.
Відповідно до підпункту 1.1.2 пункту 1.1 статті 19-1 Податкового кодексу України  контролюючі органи виконують такі функції: контролюють своєчасність подання платниками податків та платниками єдиного внеску передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати податків, зборів, платежів.
Єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування- консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування (пункт 2 частини 1  статті 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VI.
Відповідно до пункту 4 частини 1статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" платниками єдиного внеску є фізичні особи- підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до  закону  пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
У частини 3 статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" встановлено, що обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.
Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим  Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.
Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Виходячи із зазначених правових норм колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що право не сплачувати єдиний внесок поширюється на фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування та є пенсіонерами за віком або інвалідами, які отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.
Апеляційний суд зазначає, та сторонами не заперечується, що ОСОБА_1 в 2017 встановлено 2 групу інвалідності.
Відтак колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що спірна вимога про сплату боргу з єдиного внеску є протиправною, ОСОБА_1 , будучи інвалідом 2-ї групи та отримуючи відповідну пенсію, не має обов`язку зі сплати даного виду платежу незалежно від подачі ним звітів за 2018 рік і визначення у них сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Крім цього як вбачається з поданої ОСОБА_1 заяви до Тисменицької ОДПІ від 19.01.2018, він просив у зв`язку з виходом на пенсію по інвалідності не нараховувати ЄСВ з 01.01.2018. 
Твердження суду першої інстанції про те, що подавши звіт з визначенням суми єдиного внеску, позивач самостійно визначив грошове зобов`язання, що підлягає сплаті, апеляційний суд вважає помилковим, оскільки ОСОБА_1 не укладалася угода про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Орім цього, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до Головного управління ДФС  в Івано-Франківській області із заявою в якій він просить звіт про нарахування суми доходу застрахованих осіб, та суми нарахованого ЄСВ форма №Д-5 (річна) вважати недійсним, у зв`язку з тим, що він поданий помилково.
Враховуючи наведене вище, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що вимога Головного управління ДФС  в Івано-Франківській області про сплату боргу (недоїмки) від 11.03.2019 за №Ф-441154Y у сумі 9823,72 грн. є протиправною та підлягає скасуванню.
Відповідно до ч. 1 ст. 315 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. 
Отже, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального права, через що оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позову.
Керуючись статтями 308, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

                                                ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення  Івано-Франківського окружного адміністративного суду  від 15 жовтня 2019 року у справі № 300/1713/19  скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС  в Івано-Франківській області про сплату боргу (недоїмки) від 11.03.2019 за №Ф-4411-54Y у сумі 9823,72 грн.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	І. І. Запотічний 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	О. І. Довга  	
Повне судове рішення складено 20.02.2020